Справа 556/234/26  
Номер провадження 1-кп/556/104/2026 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2026. Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 
при секретарі – ОСОБА_2 
за участю прокурора – ОСОБА_3 
обвинуваченого – ОСОБА_4 
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в селищі Володимирець кримінальне провадження №12026181230000014 від 26.01.2026 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, розлученого, не військовозобов`язаного, пенсіонера, не судимого,-
за ч.1 ст.240-1 КК України,-
в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , обвинувачується у тому, що восени 2019 року (точної дати слідством не встановлено), діючи умисно, протиправно, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, у лісовому масиві неподалік с. Лозки, Вараського району, Рівненської області, придбав шляхом знайдення каміння бурштину, яке відповідно до Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» № 637/97-ВР від 18 листопада 1997 року та Переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення, є дорогоцінним камінням органогенного утворення природного походження, а саме камінням бурштину в стані сировини. Реалізовуючи свій протиправний намір, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, переслідуючи корисливий мотив, спрямований на особисте збагачення, не маючи відповідних документів, які б підтверджували законність походження придбаного каміння бурштину, ОСОБА_4 у подальшому переніс його на територію господарства, яке на праві власності належить йому, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав до 31.12.2025, а саме до моменту проведення працівниками правоохоронного органу на підставі ухвали слідчого судді обшуку, по місцю проживання останнього, в ході якого у ОСОБА_4 виявлено та вилучено каміння, яке, є бурштином у сировині та в декоративних елементах, який належить до дорогоцінного каміння органогенного утворення, загальною масою 923,34 г (0, 92334 кг), вартість якого станом на 09.01.2026 становила 12 173,34 гривень,
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні та зберіганні бурштину, законність походження якого не підтверджується відповідними документами, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 240-1 КК України.
27 січня 2026 року між покурором Володимирецького відділу Вараської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_4 , та захисником обвинуваченого – адвокатом ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з умовами вказаної угоди, ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у зазначених діяннях і зобов`язався під час судового розгляду беззастережно визнати обвинувачення в обсязі висунутого у судовому провадженні та у подальшому подібного не вчиняти. Щиро розкаявся у вчиненому. 
Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинен понести обвинувачений у разі затвердження такої угоди, а саме: за ч.1 ст. ст.240-1 КК України у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень.
Відповідно до угоди, ОСОБА_4 відомо та зрозуміло, що згідно із вимогами ст. 473 КПК України наслідком укладення та затвердження даної угоди про визнання винуватості для прокурора і підозрюваного є обмеження їх права на оскарження вироку. Йому також роз`яснено та є зрозумілими, визначені п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України, підстави для апеляційного оскарження обвинувального вироку, яким затверджена угода про визнання винуватості, а також підстави для касаційного оскарження відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 424 КПК України.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Згідно п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 468, ст. 469 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості, дотримані вимоги КК України та КПК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене в угоді покарання.
Обвинувачений та його захисник в підготовчому судовому засіданні також просили зазначену угоду затвердити та призначити узгоджене ними покарання, при цьому ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.240-1 КК України в обсязі підозри та дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання.
Кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину. Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції, яка передбачена ч.1 ст.240-1 КК України.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст.ст.66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Судом встановлено, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, цілком розуміє свої права, визначені абзацами 1 і 3 п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.
За таких обставин суд вважає доведеним в підготовчому засіданні те, що ОСОБА_4 дійсно вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.240-1 КК України, за якою належить призначити обвинуваченому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання, а саме у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень.
Призначене покарання, на думку суду, буде необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно з ч.9 ст.100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Відповідно до положень ч.1 ст.96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно п.1 ч.2 ст.96-1 КК України, спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду.
Спеціальна конфіскація, відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 96-2 КК України, застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне до речових доказів, а саме: бурштин у сировині та в декоративних елементах, який належить до дорогоцінного каміння органогенного утворення, масою 835,09 г (0,83509 кг), вартість якого станом на 09.01.2026 становила 1 625 (одна тисяча шістсот двадцять п`ять) гривень 24 (двадцять чотири) копійки; бурштин в декоративних елементах, який належить до дорогоцінного каміння органогенного утворення, масою 88,25 г (0,08825 кг), вартість якого станом на 09.01.2026 становила 10 548 (десять тисяч п`ятсот сорок вісім) гривень 10 (десять) копійок - застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати у власність держави.
Цивільний позов не заявлявся. 
Стягнути з обвинуваченого витрати на залучення експертів, в розмірі 7131,20 грн., згідно ст.124 КПК України.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не застосовувався.
Питання щодо інших речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.
Керуючись статтями 100, 124, 174, 314, 373, 374, 474-475 КПК України, суд,-

у х в а л и в:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 27 січня 2026 року, укладену між прокурором Володимирецького відділу Вараської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №12026181230000014 від 26.01.2026 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 240-1 КК України
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 240-1 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень. 
На підставі ст.ст.96-1, 96-2 КК України, речові докази: бурштин у сировині та в декоративних елементах, який належить до дорогоцінного каміння органогенного утворення, масою 835,09 г (0,83509 кг), вартість якого станом на 09.01.2026 становила 1 625 (одна тисяча шістсот двадцять п`ять) гривень 24 (двадцять чотири) копійки; бурштин в декоративних елементах, який належить до дорогоцінного каміння органогенного утворення, масою 88,25 г (0,08825 кг), вартість якого станом на 09.01.2026 становила 10 548 (десять тисяч п`ятсот сорок вісім) гривень 10 (десять) копійок - конфіскувати у власність держави.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на проведення судової експертизи в розмірі 7131 (сім тисяч сто тридцять одна) гривні 20 копійок.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не застосовувався, підстави для його застосування - відсутні. 
Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі статтею 476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст. 240-1 КК України.
Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за статтею 389-1 КК України.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Прокурору, обвинуваченому, захиснику обвинуваченого копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1