УХВАЛА

23 грудня 2025 року
м. Київ

справа № 354/545/25
провадження № 61-16079ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_5, на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказував на те, що він є власником будинку, розташованого на належних йому земельних ділянках із кадастровими номерами 2611092001:22:002:1091 та 2611092001:22:002:1092 загальною площею 0,1995 га, цільове призначення яких - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

У 2016 році через суміжну земельну ділянку із кадастровим номером 2611092001:22:002:2533 до річки Прутець Яблуницький були прокладені та функціонували комунікації (водостічна труба з сертифікованої установки біологічного очищення стічних вод) для потреб в очищенні води.

Із 09 листопада 2017 року власником зазначеної земельної ділянки є відповідачка. Наразі водостічна труба, що була прокладена під земельною ділянкою відповідачки пошкоджена та не функціонує, є потреба у проведенні її ремонту для подальшого використання за призначенням. Без використання зазначених комунікацій він не має можливості використовувати належний йому житловий будинок та земельні ділянки за їх цільовим призначенням та задовольнити потребу в очищенні води, оскільки у с. Поляниця відсутня централізована каналізація. Отже, задля продовження експлуатації раніше встановленої водостічної труби, у нього виникла потреба у встановленні земельного сервітуту. З цією метою 14 січня 2024 року він направив на адресу відповідачки пропозицію щодо встановлення сервітуту, до якої долучив план сервітуту та проєкт договору. Однак у позасудовому порядку досягнути згоди щодо встановлення сервітуту не вдалося, оскільки відповідачка відмовилася, посилаючись на те, що комунікації були прокладені без згоди її матері, яка була попередньою власницею земельної ділянки. Вказану відмову вважає необґрунтованою, оскільки комунікації були прокладені раніше і сервітут не буде створювати ніяких незручностей. Позивач зазначав, що мати відповідачки - ОСОБА_3 дійсно у 2016 році господарювала на земельній ділянці із кадастровим номером 2611092001:22:002:2533, повідомляла, що вона є власником такої і його представник - ОСОБА_4 особисто погоджував з нею прокладання комунікацій через вказану ділянку. Проте у процесі підготовки цього позову з`ясувалось, що рішення про приватизацію земельної ділянки прийнято у 2017 році, тобто станом на 2016 рік така земельна ділянка ще не була приватизована. Згідно зі схемою розташування земельних ділянок по відношенню до розташування очисної споруди зрозуміло, що прокладання стічної труби іншим шляхом є неможливим, так як потенційна труба не може проходити через інші дві приватні ділянки, на яких розташовані забетонований спортивний майданчик, металевий паркан, стовпи якого забетоновані, опора електропостачання, критий басейн і прилегла до неї територія, а також на шляху потенційного прокладання прокладена бетонна труба діаметром приблизно 1 м з готелю Каскад. Рельєф на цих інших ділянках має перепад висот, і остання ділянка, на території якої знаходиться садиба Прелуки, вища за ділянку, на якій розташована очисна споруда, і рівень річки в тому місці вищий, а стічна труба має прокладатися під певним кутом від очисної споруди і з певного отвору очисної споруди, згідно технічних характеристик даної очисної споруди. Земельна ділянка відповідачки розташована в прибережній зоні впритул до річки Прутець, а у зв`язку з відсутністю у с. Поляниця централізованої каналізації немає іншого шляху прокладення комунікацій - водостічних труб, ніж до річки Прутець. Окрім цього, під земельною ділянкою відповідачки, крім комунікацій позивача було прокладено та функціонує декілька таких комунікації від інших сусідніх ділянок. Також необхідно врахувати те, що земельна ділянка ОСОБА_2 майже повністю розташована в прибрежній захисній смузі, що було зафіксовано як в результаті геодезичних замірів, так і Державною екологічною інспекцією Карпатського округу, що суперечить законодавству. Однак відповідачка обмежує доступ до берега річки Прутець і користування раніше прокладеними комунікаціями.

Позивач вважав, що оскільки комунікації (водостічна труба з сертифікованої установки біологічного очищення стічних вод) були прокладені до набуття відповідачкою права власності на земельну ділянку та вже використовувалися ним і він не має можливості використовувати житловий будинок та земельну ділянку та задовольнити потребу в очищенні води (в зв`язку з відсутністю централізованої каналізації) в інший засіб без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідачки, яка повністю розташована в прибережній захисній смузі, то сервітутне землекористування має здійснюватися безстроково на безоплатній основі.

Із урахуванням наведеного просив встановити безособовий безстроковий безоплатний земельний сервітут на земельній ділянці з кадастровим номером 2611092001:22:002:2533, що належить ОСОБА_2 та розташована за адресою: уч. Прелуки с. Поляниця, Івано-Франківської області, на користь нього для експлуатації комунікації (водостічна труба з сертифікованованої установки біологічного очищення стічних від), яка вже прокладена до р. Прутець Яблунівський, визначити істотні умови сервітуту: площа частини земельної ділянки, що передається під сервітут - 0,15 га (ширина 0,5 м, довжина 30 м), межі сервітуту згідно із ситуаційною схемою земельної ділянки шириною 0,5 м, довжиною 30 м справа.

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2025 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

У грудні 2025 року  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник   ОСОБА_5 , звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити паву на новий розгляд до суду .

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У справі предметом позову є вимоги про встановлення земельного сервітуту.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Ураховуючи наведене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.
Посилання заявника на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаних підстав підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема, у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_5, на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	І. Ю. Гулейков     	
	Р. А. Лідовець     	
	Д. Д. Луспеник