Дата документу 23.12.2025 Справа № 2-484/2011

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний №2-484/2011  Головуючий у 1-й інстанції: Мануйлова Н.Ю.
Провадження № 22-ц/807/2161/25  Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача   Подліянової Г.С.,
суддів:       Кочеткової І.В.,
Кухаря С.В.. 
за участі секретаря   Пантюх Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 вересня 2025 року про відмову у відкритті провадження за заявою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізького обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про відновлення втраченого судового провадження у справі а позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Територіального відокремленого без балансового відділення №10007/0339 філії Запорізьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредиту, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізького обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» звернулося до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження у справі № 2-484/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Територіального відокремленого без балансового відділення №10007/0339 філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредиту.

В обґрунтування заяви зазначено, що 19 грудня 2011 року рішенням Приморського районного суду Запорізької області по справі №2-484/2011 за позовом відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (Постановою Правління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 19.07.2019 тип товариства змінено з Публічного на Приватне, після зміни типу – акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») (надалі – Банк, АТ «Ощадбанк») до ОСОБА_1 , позовні вимоги АТ «Ощадбанк» задоволені повністю, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом у сумі 133 098,63 грн, судового збору 1 330,98 грн та 120,00 грн витрат на інформаційно – технічне забезпечення. 

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 15 лютого 2012 року рішення Приморського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2011 року скасовано в частині відмови у стягненні заборгованості за кредитом у сумі 122 365,07 грн та ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом у сумі 122 365,07 грн та 669,49 грн судових витрат. 

На виконання рішення суду 23 березня 2012 року Приморським районним судом Запорізької області був виданий виконавчий лист, який в подальшому пред`явлений на примусове виконання до Приморського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за місцем реєстрації боржника.

Усупереч ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про відкриття виконавчого провадження на адресу стягувача не надходили, що позбавило АТ «Ощадбанк» можливості знайомитися з матеріалами виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчих проваджень. 

Для з`ясування стану виконавчого провадження Банком у травні 2025 року на адресу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було направлено звернення про перевірку виконавчого провадження стосовно боржника ОСОБА_1 

11 червня 2025 року на адресу Банку надійшов лист Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області від 05.06.2025 №24233/26-35, відповідно до якого 28.12.2021 державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Проте, ані постанова, ані оригінал виконавчого листа на адресу стягувача не надходили, що позбавило стягувача повторно пред`явити виконавчий лист до виконання у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». 
Крім того, матеріали кредитної справи у томі числі документи щодо судового розгляду справи та виконавчого провадження, що перебували у відділенні АТ «Ощадбанк» у м. Бердянську залишилися на тимчасово окупованій території – Бердянській міській територіальній громаді Бердянського району Запорізької області. Матеріали виконавчого провадження, які перебували у відділі ДВС у м. Приморську теж залишилися на тимчасово окупованій території – Приморській міській територіальній громаді Бердянського району Запорізької області. Станом на 21.08.2025 року рішення суду не виконано, заборгованість не погашена.

Відсутність виконавчого документу про стягнення кредитної заборгованості та судових витрат з ОСОБА_1 позбавило АТ «Ощадбанк» можливості реалізувати своє право на отримання заборгованості та понесених судових витрат за рішенням суду. У липні 2025 року Банк звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення.
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 05.08.2025 року по справі №2-484/2011 заява банку повернута без розгляду. В ухвалі зазначено, що розгляд заяви про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення можливо лише після відновлення судового провадження в порядку Розділу Х ЦПК України. Судове провадження №2-484/2011 залишилося на тимчасово окупованій території, Приморської міської територіальної громади Бердянського району Запорізької області.
Порушення ВДВС порядку і строків надіслання документів виконавчого провадження, позбавило працівників АТ «Ощадбанк» вчасно звернутися до суду з поданням щодо отримання дублікату виконавчого документу та відновлення судової справи.

Крім того, у період з 12.03.2020 по 30.06.2023 діяв карантин щодо розповсюдження гострої респіраторної хвороби СОVID-19 (загальновідома інформація ч. 3 ст. 82 ЦПК України), спричиненої коронавірусом «SARS-СоV-2», у зв`язку з чим керівництвом Банку було прийнято рішення про дистанційну (віддалену) роботу працівників відділів, в тому числі юридичного відділу та відділу реструктуризації заборгованості та стягнення, які не є працівниками фронт офісу та не приймають участі у безпосередньому обслуговуванні клієнтів. Довідки для проїзду в громадському транспорті вказаним працівникам не видавались, що позбавило можливості здійснювати виїзд до місця роботи, державних, органів (в тому числі ВДВС) та поштових відділень. Також, 24 лютого 2022 у зв`язку з військовою агресією рф проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, який діє дотепер.

Воєнний стан в Україні створює об`єктивні перешкоди для реалізації своїх прав на судовий захист, проте, в умовах воєнного або надзвичайного стану конституційне право на судовий захист не може бути обмежено.

На підставі вищевикладеного, заявник просив поновити пропущений з поважних причин строк на відновлення втраченого судового провадження №2-484/2011. Відновити судове провадження у справі №2-484/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Територіально відокремленого безбалансового відділення №10007/0339 філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 вересня 2025 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просила ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Судові витрати покласти на ОСОБА_1 ..
Вказує, що судом першої інстанції не було проаналізовано у повному обсязі обставини справи та не взято до уваги приписи ч.5 ст.491 ЦПК України та п.2 ч.4 ст.492 ЦПК України, ч.5 ст.12 та п.10-2 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження", а також те, що запровадження воєнного стану може бути підставою, яка відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України повинна враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення пропущеного процесуального строку, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такими обставинами. Тобто, суд першої інстанції не звернув уваги на поважність причин звернення банку із заявою для подальшого отримання дублікатів виконавчих документів, які було втрачено за незалежних від стягувача обставин. Станом на 27.10.2025 рішення суду по справі №2-484/2011 виконано частково у сумі 9244,78 грн, залишок заборгованості за рішенням суду становить 248 339, 39 грн. За рішенням суду у вказаній справі від реалізації предмета іпотеки на рахунок Банку надійшло 239 634,04 грн. Боржник ввів в оману суд, зазначивши про відсутність у нього заборгованості перед Банком та виконання рішення суду, не надавши при цьому ніяких доказів, всупереч положенням ст.ст.77-80 ЦПК України. Отримання дублікату виконавчого листа та поновлення строку на його виконання надасть Банку можливість стягнути з боржника суму заборгованості та погасити заборгованість за кредитом. 
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвокат Ліпаткіна Е.В. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п. 6) ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженні у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. 
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Ухвала суду мотивована тим, що дублікат виконавчого листа по даній справі видано 01 вересня 2021 року, який було пред`явлено до виконання до Приморського районного відділу державної виконавчої служби 14 грудня 2021 року та повернуто стягувачу 28 грудня 2021 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Отже, звертаючись до суду з даною заявою 31 березня 2025 року заявник пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Оскільки відповідно до ч. 5 ст. 491 ЦПК України заява про відновлення втраченого судового провадження для виконання судового рішення може бути подана до закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, тому з посиланням на п.2 ч. 4 ст. 492 ЦПК України суд відмовив у відкритті провадження за заявою АТ «Державний ощадний банк України в особі філії Запорізького обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про відновлення втраченого судового провадження. Посилання представника заявника на те, що строк на відновлення судового провадження № 2-484/2011 пропущено стягувачем АТ «Ощадбанк» з поважних причин, а саме у зв`язку з карантином щодо розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19 та введенням на території України воєнного стану, не є поважною причиною пропущеного строку з огляду на те, що з моменту ухвалення рішення у даній справі минуло понад 13 років, виконавчий лист у даній справі видавався 15.02.2012; дублікат виконавчого листа видано 01.09.2021 року, з моменту видачі дублікату виконавчого листа минуло майже 4 роки, в Україні діє Автоматизована система виконавчого провадження та підсистема «Електронний суд», які дозволяють учасникам судових справ та сторонам виконавчого провадження здійснювати усі процесуальні дії дистанційно.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного. 

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 17 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №331. Відповідно до умов договору, Позичальник отримав кредит на споживчі потреби в сумі 21400 доларів США строком на 120 місяців, з кінцевим терміном погашення кредиту не пізніше 16.05.2017 року, зі сплатою 14% річних (а.с.13-18).

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 18.05.2007 року. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , вартість якої визначена шляхом проведення оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності і згідно звіту про експертну оцінку від 10.05.2007 року становить 21400,00 доларів США (а.с.21-26).

22 жовтня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору, відповідно до якої розмір кредиту збільшився на 6000 доларів США. Відповідно до п.1.5 Додаткової угоди №1 погашення кредиту здійснюється рівними частинами в сумі 230,51 доларів США до 15 числа кожного місяця шляхом внесення готівки до каси Банку, останнє погашення Кредиту в сумі 218 доларів США здійснюється Позичальником не пізніше 16.05.2017 року (а.с.27). 

Оскільки, ОСОБА_1 не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у нього виникла заборгованість, яка станом на 11.11.2011 року склала 32003,77 доларів США, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 11.11.2011 року становить 255463,70 грн, яка складається з поточної заборгованості за кредитом у сумі 15329,55 доларів США, що в гривневому еквіваленті склало 122365 грн; простроченої заборгованості за кредитом в сумі 7576,22 доларів США, що в гривневому еквіваленті склало 60475,66 грн; суми несплачених відсотків по кредиту в розмірі 6209,73 доларів США, що в гривневому еквіваленті склало 49567,93 грн; заборгованості по пені за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 1930,70 доларів США, що в гривневому еквіваленті склало 15411,43 грн; заборгованості по пені за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту у розмірі 957,57 доларів США, що в гривневому еквіваленті склало 7643,61 грн. 

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Територіально відокремленого без балансового відділення №10007/0339 філії – Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» у жовтні 2011 року звернулося до Приморського районного суду Запорізької області із позовом, який в подальшому уточнив до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №331 від 17.05.2007 (а.с.37-42). 

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2011 року у справі №2-484/2011 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (Постановою Правління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 19.07.2019 тип товариства змінено з Публічного на Приватне, після зміни типу – акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») (надалі – Банк, АТ «Ощадбанк») до ОСОБА_1 , позовні вимоги АТ «Ощадбанк» задоволені повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом у сумі 133 098,63 грн, судового збору 1 330,98 грн та 120,00 грн витрат на інформаційно – технічне забезпечення (а.с.34-36).

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 15 лютого 2012 року рішення Приморського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2011 року скасовано в частині відмови у стягненні заборгованості за кредитом у сумі 122 365,07 грн та ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом у сумі 122 365,07 грн та 669,49 грн судових витрат (ас.31-33). 

На виконання рішення суду 23 березня 2012 року Приморським районним судом Запорізької області був виданий виконавчий лист, який в подальшому пред`явлений на примусове виконання до Приморського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за місцем реєстрації боржника.

Ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 24 червня 2021 року у справі 326/1047/21 виправлено описку у виконавчому листі у цивільній справі №2-484/11 і встановлено правильне написання номеру виконавчого листа: «№2-484/2011», замість помилкового «2-484/2012». Заяву Приморського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про видачу дубліката виконавчого листа, задоволено. Видано дублікат виконавчого листа №2-484/2011 від 23.03.2012 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ПАТ Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10007/0339 філії ЗАТ АТ «Ощадбанк» боргу в сумі 257 584,17 грн. Дана ухвала набрала законної сили 12.07.2021 року (а.с.67-68).

На виконання рішення суду 01 вересня 2021 року Приморським районним судом Запорізької області був виданий дублікат виконавчого листа, який в подальшому пред`явлений на примусове виконання до Приморського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за місцем реєстрації боржника (а.с.63-64).

Відповідно до відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23.05.2025 (вих.№55/5.4-04/60108/2025) на запит АТ «Ощадбанк», вбачається наступне:
За результатами перевірки Системи встановлено, за вказаними параметрами запиту у Приморському відділі державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі – відділ), перебували виконавчі провадження:
- № 31973834, яке було відкрито 05.04.2012, з примусового виконання виконавчого листа № 2-484/2012, виданого 23.03.2012 Приморським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Територіального відокремлення без балансового відділення №10007/0339 Філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» суми боргу у розмірі 257 584,17 грн.
За вказаним виконавчим провадженням, 21.11.2012 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону (в редакції на день винесення постанови);
- № 37092993, яке було відкрито 18.03.2013, з примусового виконання виконавчого листа № 2-484/2012, виданого 23.03.2012 Приморським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Ощадбанк» суми боргу у розмірі 257 584,17 грн.
За вказаним виконавчим провадженням, 23.12.2013 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону (в редакції на день винесення постанови);
- № 41556340, яке було відкрито 20.01.2014, з примусового виконання виконавчого листа № 2-484/2012, виданого 23.03.2012 Приморським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Територіального відокремлення без балансового відділення №10007/0339 Філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» суми боргу у розмірі 257 584,17 грн.
Ідентифікатор доступу:2655471ГА2А9.
За вказаним виконавчим провадженням, 16.09.2019 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону (в редакції на день винесення постанови);
- № 60767374, яке було відкрито 02.12.2019, з примусового виконання виконавчого листа № 2-484/2012, виданого 10.03.2017 Приморським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Територіального відокремлення без балансового відділення №10007/0339 Філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» суми боргу у розмірі 257 584,17 грн.
Ідентифікатор доступу:52ВГ02133Е0А.
За вказаним виконавчим провадженням, 14.12.2020 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону (в редакції на день винесення постанови);
Також за результатами перевірки даних Системи, зокрема, спец розділу, за вказаними у запиті параметрами, а саме: виконавчий документ «№2-484/2011» Управлінням встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №67911552, яке було відкрито 15.12.2021, з примусового виконання виконавчого листа №2-484/2011, виданого 01.09.2021 Приморським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Територіального відокремлення без балансового відділення №10007/0339 Філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» суми боргу у розмірі 257 584,17 грн.
Ідентифікатор доступу:В36Д3ЕГ256ГА.
За вказаним виконавчим провадженням, 28.12.2021 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону (в редакції на день винесення постанови).

За результатами перевірки Системи встановлено, що наразі відсутня інформація стосовно відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчого листа №2-441/11, виданого 20.03.2012 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області (а.с.70-73).

Відомості щодо вищезазначених виконавчих проваджень містять також в Інформації про виконавче провадження від 28.08.2025 року (74-76).
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
У пункті 3.4 вказаного Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України, охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. Одним з проявів верховенства права, - підкреслюється у підпункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, - є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються.
З огляду на приписи та правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.
Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).
У справі "Беллет проти Франції" ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії").
ЄСПЛ зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (§ 22, рішення ЄСПЛ у справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).
Згідно зі сталою практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на доступ до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.
ЄСПЛ розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Розпорядженням Верховного Суду від 14 вересня 2022 року №49 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області» визначено підсудність судових справ Приазовського районного суду Запорізької області за Вільнянським районним судом Запорізької області.
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 серпня 2025 року Заяву АТ « Державний ощадний банк України» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення повернуту заявнику без розгляду та роз`яснено заявнику його право повторно звернутися до суду із відповідною заявою після вирішення питання про відновлення втраченого провадження відповідно до розділу Х ЦПК України, оскільки заява про видачу дубліката виконавчого листа підлягає розгляду в одному провадженні зі справою, в якій ухвалено судове рішення, а якщо справа не збереглася, заяву може бути розглянуто лише після відновлення судового провадження в порядку, визначеному розділом Х ЦПК України.
Відповідно до частини третьої статті 258 ЦПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України "Про доступ до судових рішень" суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту (частина третя статті 6 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Згідно із статтею 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом. 
Відповідно до вимог, які ставляться до заяви про відновлення втраченого судового провадження, зазначення у ній мети відновлення є обов`язковим (п.5 ч.2 ст.491 ЦПК України).
У зв`язку з цим слід враховувати, що обсяг документів втраченого судового провадження, які підлягають відновленню, залежить від мети такого відновлення.
Метою відновлення втраченого судового провадження може бути одержання завіреної копії судового рішення, виправлення описок та арифметичних помилок у судовому рішенні, апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, скасування заходів забезпечення позову, вирішення питань, пов`язаних із зверненням судового рішення до виконання, тощо.
Відповідно до частини 1 статті 489 ЦПК України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.
Згідно частини 5 статті 491 ЦПК України заява про відновлення втраченого судового провадження для виконання судового рішення може бути подана до закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Суд може поновити строк, якщо за клопотання заявника визнає причини його пропуску поважними.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 492 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження за заявою про відновлення втраченого судового провадження у випадках: 1) подання заяви про відновлення судового провадження, втраченого до закінчення судового розгляду; 2) заява подана після закінчення строку, встановленого частиною п`ятою статті 491 цього Кодексу, і суд відхилив клопотання про його поновлення.
Тобто, подання заяви про відновлення втраченого судового провадження обмежено певним строком.Така заява подається до закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання ( за загальним правилом – це три роки з наступного дня після набрання рішення законної сили, з урахуванням виключень та порядку їх обчислення відповідно до ст. 12 Закону України « Про виконавче провадження».
На час видачі виконавчого листа у справі №2-15/10 діяв Закон України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV, у статті 22 якого було передбачено, що виконавчий документ може бути пред`явлено до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.
05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон №1404-VIII)
Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання (частини перша, друга, пункт 1 частини четвертої статті 12 Закону №1404-VIII).
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята статті 12 Закону України "Про виконавче провадження").
Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (пункт 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження").
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина п`ята статті 37 Закону України "Про виконавче провадження").
Таким чином, з моменту переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення.
З відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23.05.2025 (вих.№55/5.4-04/60108/2025) на запит АТ «Ощадбанк», вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання рішення виконавчого листа № 2-484/2012, виданого 23.03.2012 Приморським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Територіального відокремлення без балансового відділення №10007/0339 Філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» суми боргу у розмірі 257 584,17 грн, вперше було відкрито 05.04.2012 року (ВП№ 31973834), 21.11.2012 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону (в редакції на день винесення постанови. В подальшому виконавчий лист було пред`явлено до виконання: 18.03.2013 відкрито виконавче провадження (№ 37092993), 23.12.2013 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону (в редакції на день винесення постанови); 20.01.2014 відкрито виконавче провадження (№41556340), 16.09.2019 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону (в редакції на день винесення постанови. На підставі ухвали Приморського районного суду Запорізької області від 24.06.2021 року у справі №326/1047/21, 01 вересня 2021 року видано дублікат виконавчого листа у справі №2-484/2011. Даний виконавчий лист (дублікат) було пред`явлено стягувачем до примусового виконання. 02.12.2019 відкрито виконавче провадження (№41556340), 14.12.2020 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону (в редакції на день винесення постанови). В подальшому 15.12.2021 відкрито виконавче провадження (№67911552), 28.12.2021 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону (в редакції на день винесення постанови).
В частині п`ятій статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" законодавець визначив, у який момент починає перебіг строку пред`явлення виконавчого документу до виконання після його повернення стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення. Початок перебігу такого строку відбувається з наступного дня після постановлення постанови про повернення виконавчого документу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".
Отже, за загальним правилом, після повернення виконавчого документа стягувачу постановою державного виконавця від 28 грудня 2021 року він мав бути пред`явлений до виконання у строк до 28 грудня 2024 року.
Відомості про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду у справі № 2-484/2012 від 23.03.2012 з підстав, передбачених статтею 39 Закону України "Про виконавче провадження", матеріали справи не містять.
Метою відновлення втраченого судового провадження у справі заявник зазначає звернення до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання у справі №2-484/2011. Зазначає, що строк на відновлення судового провадження пропущено з поважних причин і підлягає поновленню з посиланням, що у період з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року діяв карантин щодо розповсюдження гострої распіраторної хвороби СОVID-19, а також, що 24 лютого 2022 року у зв`язку з військової агресією РФ проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 годин 30 хвилин строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні продовжувався Указами Президента України неодноразово та діє дотепер.

У пункті 44-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 викладено висновок про те, що стягувач, який пропустив строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися до суду із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VІІІ). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено ( частина перша статті 433 ЦПК України)..
Судом встановлено, що виконавчий лист у справі № 2-484/2011 (з урахуванням виправленої помилки) від 23.03.2012 до виконавчої служби для примусового виконання направлявся неодноразово та повертався стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону без виконання. Останній раз виконавчий документ було повернуто стягувачу постановою від 28.12.2021 року на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону (в редакції на день винесення постанови).
Отже, він мав бути пред`явлений до виконання у строк до 28 грудня 2024 року.
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в України» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє на цей час.
26 березня 2022 року набрав чинності Закон України від 15 березня 2022 року № 2129-IX "Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження", яким розділ XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VIII доповнено пунктом 102, згідно з яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, визначені Законом № 1404-VIII строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження» як спеціальним нормативно - правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків визначеним вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.
Запроваджений в Україні 24 лютого 2022 року воєнний стан наразі не припинено та не скасовано.
З огляду на викладене строки пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану перервалися, та на час розгляду заяви стягувача не спливли, чого не було враховано судом першої інстанції. 
Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду. викладеними у постановах від 15 березня 2023 року у справі № 260/2595/22, від 3 серпня 2023 року у справі « 420/10415/22, від 9 лютого 2023 року у справі № 0440/5997/18, від 19 червня 2024 року у справі № 278/6265/3.
Таким чином, з огляду на положення пункту 102 розділу ХІІІ Закону № 1404-VIII, висновки суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження за заявою АТ «Державний ощадний банк України» у зв`язку з тим, що така заява подана після закінчення строку, встановленого частиною п`ятою статті 491 цього Кодексу (пропуск строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання) та відсутності підстав для його поновлення є передчасними.
З огляду на викладене, суд першої інстанції помилково відмовив у відкритті провадження за заявою про відновлення втраченого судового провадження, чим допустив надмірний формалізм і непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. 
У зв`язку з цим, викладені в апеляційній скарзі доводи заявника колегія суддів визнає такими, що заслуговують на увагу.
Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України є підставою для її скасування із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-383 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк»- задовольнити.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 вересня 2025 року скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 24 грудня 2025 року.

Головуючий, суддя Суддя     Суддя
Подліянова Г.С. Кочеткова І.В. Кухар С.В.