ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/25064/21 Суддя (судді) першої інстанції: Свентух Віталій Михайлович

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О., 
суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю., 
за участю секретаря Коренко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Форлайн Груп” на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Форлайн Груп” до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії
В С Т А Н О В И Л А
До суду надійшли матеріали адміністративної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Форлайн Груп" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26.02.2021 Головним управлінням ДПС у м. Києві було видано наказ №1676-п про проведення фактичної перевірки господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Форлайн Груп" за адресою: м. Київ, вул. Половецька, 49.
02.03.2021 року на підставі зазначеного наказу посадовими особами Головного управління ДПС у м. Києві видано направлення на перевірку за №3742/26-15-07-07-01 та №3741/26-15-07-07-01.
10 березня 2021 року уповноваженими особами ГУ ДПС у м. Києві здійснено вихід для проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Форлайн Груп".
Однак, після ознайомлення з направленням на проведення фактичної перевірки представник ТОВ "Форлайн Груп" за довіреністю Луценко Роман Олександрович відмовився від підпису у направленні на перевірку, про що складено відповідний акт від 10.03.2021 року №62.
Попри це, за результатами перевірки складено акт №0585/26/15/07/37147931 від 19.03.2021 року, в якому зафіксовано порушення:
- пункту 8 статті 15 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг №265/95-ВР від 06.07.1995 року;
- пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року.
Не погоджуючись із актом фактичної перевірки ТОВ "Форлайн Груп" подано заперечення до акта фактичної перевірки №0585/26/15/07/37147931 від 19.03.2021 року.
Однак, листом Головного управління ДПС у м. Києві від 08.04.2021 року заперечення позивача залишено без розгляду.
06.04.2021 року Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення №0254100707 та №0254090707.
Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями №0254100707 та №0254090707 від 06.04.2021 року, ТОВ "Форлайн Груп" подано до Державної податкової служби України скаргу на вказані податкові повідомлення-рішення.
Втім, 29.07.2021 року за результатами розгляду скарги Державною податковою службою України прийнято рішення №17463/6/99-00-06-03-01-06, яким вирішено податкові повідомлення-рішення №0254100707 та №0254090707 від 06.04.2021 року залишити без змін, а скаргу без задоволення.
Вважаючи такі податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі – ПК України, у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень), яким визначено повноваження контролюючих органів, такі органи, зокрема, наділені правом проводити у порядку, встановленому законодавством, перевірки та звірки платників податків.
Положеннями пункту 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право здійснювати камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
При цьому, згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України, фактичною є перевірка, яка проводиться за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, а також за місцем розташування господарських чи інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом з метою перевірки дотримання вимог законодавства щодо регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, а також дотримання роботодавцем вимог законодавства стосовно укладення трудового договору та належного оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Підстави для проведення фактичної перевірки визначені статтею 80 ПК України. Так, відповідно до пункту 80.2 статті 80 ПК України, фактична перевірка може бути проведена на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого відповідним наказом, копія якого під розписку вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично здійснюють розрахункові операції, до початку проведення такої перевірки, та за умови наявності хоча б однієї з таких підстав:
у разі, якщо за результатами перевірок інших платників податків встановлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, і виникає необхідність перевірки таких фактів (пп. 80.2.1 п. 80.2 ст. 80);
у разі наявності та/або отримання у встановленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, зокрема щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, а також щодо виробництва та обігу підакцизних товарів (пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80);
у разі надходження письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до вимог закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування (пп. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80);
у разі неподання суб`єктом господарювання у встановлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, або подання такої звітності із нульовими показниками (пп. 80.2.4 п. 80.2 ст. 80);
у разі наявності та/або отримання у встановленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства у частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, а також цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, пального (пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80);
у разі встановлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3 (щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, а також дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору та оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами)) (пп. 80.2.6 п. 80.2 ст. 80);
у разі наявності та/або отримання у встановленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплату роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80).
Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право розпочати проведення фактичної перевірки за наявності підстав для її проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, передбачених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення відповідної перевірки, у якому зазначаються дата його видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи – платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на проведення перевірки у такому випадку є чинним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, скріпленого печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, у якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи – платника податку, який перевіряється), а у разі проведення перевірки в іншому місці – адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку та тривалість перевірки, період діяльності, який підлягає перевірці. Наказ про проведення перевірки є чинним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; а також службового посвідчення осіб, які зазначені у направленні на проведення перевірки.
Судом встановлено, що наказом Головного управління ДПС у м. Києві від 26.02.2021 №1676-п було призначено фактичну перевірку господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Форлайн Груп» за адресою: м. Київ, вул. Половецька, 49, починаючи з 10.03.2021, тривалістю 10 діб.
Правовою підставою для призначення зазначеної перевірки визначено положення підпунктів 80.2.2, 80.2.3, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, тоді як фактичною підставою слугувала доповідна записка управління контролю за розрахунковими операціями від 25.02.2021 №247/26-15-07-07.
Відповідні документи та інформацію на підтвердження обґрунтованості призначення перевірки стосовно позивача надано відповідачем та досліджено судом під час розгляду справи по суті.
Суд бере до уваги, що зі змісту підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України вбачається, що фактична перевірка може проводитися у разі здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Отже, наведені правові норми передбачають можливість проведення фактичної перевірки платника податків, у тому числі з метою виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які покладені на відповідача.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10.04.2020 у справі №815/1978/18, від 06.07.2022 у справі №420/1242/21, а також у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.12.2024 у справі №640/22106/22.
Крім того, у постанові від 19.07.2023 у справі №520/11327/2020 Верховний Суд зазначив, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних вимог (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. У цьому випадку достатнім є сам факт покладення на контролюючий орган функцій контролю за дотриманням вимог законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).
Колегія суддів Верховного Суду звернула увагу на те, що відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу (його заступника або уповноваженої особи), оформленого наказом, копія якого підлягає врученню платнику податків або його уповноваженому представнику під розписку до початку проведення такої перевірки. Обов`язковою умовою для призначення фактичної перевірки є наявність хоча б однієї з визначених законом підстав, зокрема:
наявність та/або отримання в установленому порядку інформації про порушення вимог законодавства у сфері виробництва, обліку, зберігання, транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, а також цільового використання спирту та обладнання акцизних складів відповідними засобами обліку;
здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального.
У своїй усталеній практиці, зокрема у постановах від 12.08.2021 у справі №140/14625/20, від 10.04.2020 у справі №815/1978/18, від 05.11.2018 у справі №803/988/17, від 20.03.2018 у справі №820/4766/17, від 22.05.2018 у справі №810/1394/16, від 11.07.2022 у справі №120/5728/20-а та від 21.12.2022 у справі №500/1331/21 Верховний Суд дійшов висновку, що підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України встановлює альтернативні підстави для проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо.
Аналогічні правові висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 13.04.2023 у справі №460/9415/20 та від 29.05.2025 у справі №420/31410/24, що свідчить про сталість та послідовність судової практики з цього питання.
При цьому Верховний Суд наголошує, що застосування підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України не обмежується виключно суб`єктами господарювання, які є виробниками підакцизних товарів або платниками акцизного податку. Така перевірка може проводитися також щодо суб`єктів, які здійснюють облік, зберігання, транспортування або використання підакцизних товарів у процесі господарської діяльності.
З урахуванням викладеного, а також беручи до уваги наявну у контролюючого органу податкову інформацію, суд доходить висновку, що наказ про призначення фактичної перевірки було прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Податковим кодексом України, а контролюючим органом під час розгляду справи доведено наявність передбачених пунктом 80.2 статті 80 ПК України підстав для її проведення.
Оцінюючи доводи позивача щодо невідповідності додатку до наказу вимогам Податкового кодексу України, суд зазначає, що пункт 81.1 статті 81 ПК України встановлює вимоги щодо підпису уповноваженої особи та скріплення печаткою саме наказу про проведення перевірки, а не його додатків. Відтак відсутність печатки або підпису керівника на додатку до наказу не може сама по собі свідчити про його протиправність.
Наказ про проведення перевірки був належним чином підписаний керівником контролюючого органу та скріплений печаткою, а підписання додатку уповноваженою посадовою особою здійснено в межах наданих їй повноважень. Таким чином, твердження про підписання додатку неуповноваженою особою є необґрунтованими.
Посилання позивача на відсутність у наказі та додатку конкретного періоду діяльності, що підлягав перевірці, також є безпідставними, оскільки додаток містить посилання на статтю 102 ПК України, яка визначає граничний строк, за який контролюючий орган має право здійснювати перевірки. Крім того, у додатку чітко визначено тривалість фактичної перевірки, що відповідає вимогам податкового законодавства.
Щодо доводів про недопущення посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, суд зазначає, що відповідно до абзацу восьмого пункту 81.1 статті 81 ПК України відмова платника податків або його представника від підпису у направленні на перевірку не перешкоджає її проведенню. У такому випадку посадові особи контролюючого органу зобов`язані скласти акт, який засвідчує факт такої відмови, і саме цей акт є достатньою правовою підставою для початку перевірки.
Складання відповідного акта підтверджує належне пред`явлення направлення на перевірку та дотримання контролюючим органом вимог статті 81 ПК України. Подання платником податків заяв чи звернень після фактичного початку перевірки саме по собі не є доказом створення перешкод у її проведенні та не спростовує правомірність дій посадових осіб контролюючого органу.
Щодо посилань апелянта на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2022 року у справі №640/25066/21, предметом розгляду якої був наказ від 26.02.2021 №1676-п, колегія суддів зазначає, що за результатами розгляду зазначеної справи у задоволенні позовних вимог про визнання цього наказу протиправним та його скасування було відмовлено.
За таких обставин наведене судове рішення підлягає врахуванню під час оцінки доводів апеляційної скарги та не містить висновків, які б підтверджували протиправність наказу від 26.02.2021 №1676-п
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що всі аргументи позивача отримали належну правову оцінку, інших підстав протиправності оскаржуваних рішень заявлено не було, а суд, діючи в межах принципу диспозитивності, не має повноважень самостійно виходити за межі заявлених позовних вимог та підстав.
У зв`язку з цим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції відмову у задоволенні позовних вимог.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Форлайн Груп” – залишити без задоволення.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко 

Судді Л. В. Бєлова

А.Ю. Кучма

Повне судове рішення складено « 04» лютого 2026 року.