Справа № 396/1796/25
Провадження № 2/396/73/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

12.01.2026 року м. Новоукраїнка 
Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого – судді Цесельської О.С., за участі секретаря судових засідань Кравченко І.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в залі суду в м. Новоукраїнка цивільну справу за позовом представника позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» - Логош Тетяни Василівни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ТзОВ «Споживчий центр» -Логош Т.В. звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивований тим, що 06.11.2024 року між ТзОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) № 06.11.2024 - 100001363, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 17000 гривень, строком на 140 днів. У свою чергу, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку із чим, станом на час звернення з позовом, виникла заборгованість у розмірі 48188, 23 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту – 17000 гривень, по процентам – 21420 гривень, комісії – 1268, 23 грн, по неустойці – 8500 гривень.
Натомість, відповідачка добровільно відмовляється сплатити суму заборгованості, а тому представник позивача звернулася із позовом про стягнення суми заборгованості в судовому порядку.
Ухвалою суду від 04.09.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачці встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
У свою чергу, відповідач відзив на позовну заяву не подала, повідомлялася про час та місце розгляду справи судовою повісткою за місцем реєстрації.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 06.11.2024 року між ТзОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) № 06.11.2024 - 100001363, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 17000 гривень, строком на 140 днів. Кредитні кошти було перераховано відповідачці за реквізитами електронного платіжного засобу, що були вказані нею у Заявці, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти).
Договір між сторонами укладено у вигляді електронного договору, який був підписаний з використанням електронного підпису відповідачки одноразовим ідентифікатором. Крім того, відповідачкою також було підписано паспорт споживчого кредиту.
Як вбачається із матеріалів справи, взятих на себе зобов`язань за кредитним зобов`язанням, відповідачка добровільно не виконує, у зв`язку з чим позивач обрахував заборгованість в розмірі 48188, 23 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту – 17000 гривень, по процентам – 21420 гривень, комісії – 1268, 23 грн, по неустойці – 8500 гривень. 
Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України.
Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Також Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК. а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Таким чином, з урахуванням положень Закону № 2120-1X, яким доповнено розділ IV «Прикінцеві та перехідних положень п. 6-1 Закону Україні «Про споживче кредитування», не підлягає стягненню неустойка, а тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Крім цього, суд звертає увагу, що ТОВ «Споживчий центр» надав відповідачці кредит на власні потреби, тобто у формі споживчого кредиту.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 зроблено висновок про те, що банк не міг стягувати плату за управління кредитом, адже такі дії не є банківською послугою, яку замовив позичальник.
Враховуючи те, що кредит надавався відповідачу на споживчі потреби, а фінансова установа не мала права встановлювати плату за дії, які вчиняє на власну користь, адже отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, то така умова договору є нікчемною та не потребує визнання недійсною. Тому позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 комісії є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Таким чином, підлягають до задоволення лише позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами у загальній сумі 38420 гривень.
Ухваливши рішення по суті справи суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України, згідно з частиною першою якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних.
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1930 гривень 65 копійок сплаченого судового збору.
Керуючись ст. ст. 526, 549-552, 1054 ЦК України та ст. ст. 2, 19, 76-81, 89, 141, 229, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 06.11.2024 - 100001363 року від 06.11.2024 року у розмірі 38420 гривень, з яких: 17000 грн – заборгованість по тілу кредиту, 21420 гривень – заборгованість по процентам та 1930 гривень 65 копійок витрат по сплаті судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: О. С. Цесельська