Справа № 750/876/25
Провадження № 2/750/454/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
судді - Рахманкулової І.П.,
секретаря – Левченка К.С.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника відповідача Огородник Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

у січні 2025 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить стягнути 5689 грн 80 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 50000 грн у відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 9000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та 2422 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.
Обґрунтовано позов тим, що 20.08.2024 року о 14 год. 35 хв. в м. Чернігові по вул. Олександра Довженка, буд. 81 зі сторони вул. Музична в бік вул. Лісковицька, ОСОБА_3 керував транспортним засобом Chevrolet Lacetti, відволікся та не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Audi A4 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зупинився попереду і через удар ззаду продовжив некерований рух та скоїв зіткнення з автомобілем Daewoo Lanos. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. В ході оформлення ДТП позивач була визнана потерпілою, оскільки внаслідок ДТП було пошкоджено її автомобіль Audi A4. Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.10.2024 по справі № 751/7824/24 ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУПАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Крім того, 27.08.2024 відносно відповідача був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 903359 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в якому вказувалось, що він керував транспортним засобом Chevrolet Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_2 , в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан наркотичного сп`яніння зі згоди водія проходив у лікаря нарколога за адресою: місто Чернігів, вул. Івана Мазепи, 3, що підтверджується висновком № 676 від 20.08.2024. Після ДТП, у позивачки почалися проблеми зі здоров`ям, вона звернулась до медичного закладу та перебувала на лікуванні. На лікування позивачкою були витрачені кошти в сумі 5689 грн. 80 коп. позивачка продовжує лікування, постійно приймає ліки та періодично проходить лікування у зв`язку з постійними головними болями та головокружінням, які з`явилися у неї після ДТП. Враховуючи всі обставини справи, характер та глибину завданої позивачці моральної шкоди, ступінь та обсяг її моральних переживань та їх значну тривалість, яка на разі в повній мірі не припинена, наявність причинного зв`язку між вчиненим відповідачем адміністративним правопорушенням та отриманою нею моральною шкодою, роль і ступінь участі ОСОБА_3 у завданні такої шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 50000 гривень.
Вказану справу було визначено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Логвіній Т.В.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, визначено учасникам справи строк для подачі заяв по суті справи.
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2025 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, заподіяну внаслідок ДТП в розмірі 5689,80 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 грн. і судовий збір в розмірі в розмірі 2422,40 грн.
11 серпня 2025 року представник відповідача подала до суду заяву, в якій просила скасувати заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2025 року у вказаній справі.
У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_4 з посади судді Деснянського районного суду м. Чернігова відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 07.08.2025 та на підставі рішення зборів суддів Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.08.2025 № 6 вказану справу передано до канцелярії суду для призначення повторного автоматизованого розподілу в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 вересня 2025 року дану справу визначено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Рахманкуловій І.П.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 жовтня 2025 року скасовано заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2025 року у справі № 750/876/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні, яке проводилося 13.11.2025 та в якому було оголошено перерву до 21.01.2026, проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на відсутність причинно – наслідкового зв`язку між лікуванням позивача та діями відповідача, а саме, що погіршення стану здоров`я позивача пов`язане з наслідками ДТП.
Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.
20.08.2024 року о 14 год. 35 хв., в м. Чернігові по вул. Олександра Довженка, буд. 81 зі сторони вул. Музична в бік вул. Лісковицька, ОСОБА_3 керував транспортним засобом Chevrolet Lacetti, відволікся та не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Audi A4, який у свою чергу продовжив некерований рух та скоїв зіткнення з автомобілем Daewoo Lanos. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.10.2024 у справі № 751/7824/24 ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУПАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу від 850 грн. 00 коп.
27.08.2024 відносно відповідача був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 903359 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в якому вказувалось, що 20.08.2024 року о 10 год. 35 хв., в місті Чернігові по вул. Олександра Довженка, буд. 81 зі сторони вул. Музична водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом Chevrolet Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_2 , в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан наркотичного сп`яніння зі згоди водія проходив у лікаря нарколога за адресою: місто Чернігів, вул. Івана Мазепи, 3, що підтверджується висновком № 676 від 20.08.2024 року.
Проте, постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31.10.2024 року у справі № 751/7970/24 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутнітю складу адміністративного правопорушення.
05.09.2024 ОСОБА_1 звернулась до лікаря невролога зі скаргою на головний біль, нудоту та головокружіння після отриманої в ДТП 20.08.2024 травми, який направив її на мультиспіральну комп`ютерну томографію.
06.09.2024 у зв`язку з погіршенням самопочуття, а саме скаргами на виражений головний біль, головокружіння, нудоту, виражену загальну слабкість, коливання артеріального тиску позивачка була направлена на стаціонарне лікування до КНП лікарня № 4 Чернігівської міської ради з діагнозом струс головного мозку, яке проходила з 06.09.2024 по 13.09.2024.
Згідно виписки - епікризу із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого відділення реабілітації та лікування хворих з неврологічними захворюваннями від 13.09.2024, ОСОБА_1 була направлена на стаціонарне лікування до КНП Лікарня № 4 Чернігівської міської ради, де за час перебування вона пройшла обстеження і при виписці їй були встановлені наступні діагнози: ЗЧМТ (20.08.2024р. - ДТП), струс головного мозку, забій шийного відділу хребта, стійкий виражений цефалгічний, астеновегетативний синдром, вестибулопатія. Також у виписці зазначено, що хвора виписана по закінченню лікування з незначним поліпшенням; дано рекомендації продовжити лікування амбулаторно.
11.11.2024 ОСОБА_1 повторно звернулась до лікаря невролога зі скаргою на головний біль, більше в лобній та потиличній ділянці, який починається зранку та турбує цілий день. Підтверджено діагнози: наслідки ЗЧМТ, струсу головного мозку (20.08.24) в вигляді лікворного синдрому, та їй призначено додаткове лікування.
11.11.2024 позивачка отримала електронне направлення на магнітно- резонансну томографію мозку по діагнозу: наслідки внутрішньочерепної травми.
Згідно квитанції від 21.11.2024 позивачкою були витрачені кошти на КТ головного мозку та запис дослідження на рентгеноплівку в сумі 1200,00 грн, а також згідно квитанції від 27.11.2024 вона оплатила послуги з проведення МРТ головного мозку в сумі 1600,00 грн.
Також, позивачем було витрачено кошти на придбання ліків на суму 2889 грн. 80 коп., що підтверджується відповідними квитанціями. 
Крім того, позивач вчерговий раз перебувала на стаціонарному лікуванні у Чернігівській міській лікарні №4 Чернігівської міської ради з 01.08.2025 по 08.12.2025 з основним діагнозом - посттравматична гідроцефалія та супутнім – наслідки внутрішньочерепної травми (20.08.2024), струсу головного мозку.
Крім того, у ДТП було пошкоджено автомобіль позивача Audi A4 реєстраційний номер НОМЕР_1 і відшкодування шкоди, пов`язаної із його ремонтом було здійснено позивачу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», в якій було застраховано цивільно – правову відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу Chevrolet Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_2 , за Договором (Полісом) №222376515.
Згідно заяви ОСОБА_1 про погодження розміру страхового відшкодування від 03.10.2024, яка була подана нею до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» у відповідності до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачу виплачено страхове відшкодування за пошкоджений у ДТП автомобіль в розмірі 70000 грн.
У судовому засіданні позивач та її представник повідомили, що до страхової компанії не подавалися документи для відшкодування шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я позивача та витрати на її лікування внаслідок ДТП.
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частини 1 статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно з положеннями частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Така особа відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Порядок здійснення страхового відшкодування на території України визначено Розділом ІІІ Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Статтею 23 цього Закону передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Відповідно до пункту 24.1 статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого визначено пунктами 24.2, 24.3 статті 24 цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю.
Статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Відповідно до пункту 41.1 (а) статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
Пункт 41.1 (а) статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладає на МТСБУ обов`язок відшкодовувати за рахунок коштів фонду захисту потерпілих шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) вказано, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Позивач у судовому засіданні зазначила, що не має претензій до страхової компанії ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», адже їй страховиком відшкодовані витрати на ремонт автомобіля, а тому шкоду, завдану її здоров`ю внаслідок ДТП, зокрема, витрати на лікування та моральну шкоду вона просить стягнути саме з винного у ДТП ОСОБА_3 .
Проте, як зазначено судом вище, відповідно до пункту 24.1 статті 24Закону№ 1961-IV, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого визначено пунктами 24.2, 24.3статті 24 Закону № 1961-IV.
ОСОБА_1 заявлено вимогу до відповідача ОСОБА_3 до відшкодування витрат на лікування в сумі 5689 грн. 80 коп., що не перевищує максимальний розмір регламентної виплати на момент заподіяння шкоди.
За таких обставин, суд вважає, що належним відповідачем у частині позовних вимог, які підлягають задоволенню за рахунок регламентних виплат є інша особа, тобто ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», в якій відповідач застрахував цивільно – правову відповідальність власника наземного транспортного засобу.
Подібного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанеові від 12 листопада 2025 року у справі № 285/3662/23 (провадження № 61-15903св24)
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем пред`явлено позов в цій частині до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог позивача про відшкодкування шкоди, пов`язаної з діагностикою та лікуванням позивача за наслідками ДТП, винним в якому визнано відповідача.
Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно ст. 1167 Цивільного Кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
В пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювана шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
В той же час, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може мати) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа Науменко проти України).
Розмір моральної шкоди позивачка обґрунтовує тим, що отримані нею травми у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою шийного відділу хребта, призвели до постійних головних болей, періодичного головокружіння, появи стійкого вираженого цефалгічного, астеновегетативного синдрому, вестибулопатії, що значно погіршили її задовільний до цього стан здоров`я. З часу аварії та по даний час позивачка позбавлена можливості працювати, будь-які тривалі , фізичні навантаження призводять до запаморочень, а в деяких випадках і до втрати свідомості, з початку вересня 2024 року позивачка постійно приймає ліки та періодично проходить огляди невропатолога (невролога), керування автомобілем, а отже мобільність та можливість швидко вирішити ті чи інші питання для Позивачки певний час були недоступними, оскільки головні болі та головокружіння виключали таку можливість, після отриманої травми Позивачка змушена була змінити своє звичне життя, що вимагало докладання певних зусиль для його організації під стан свого здоров`я, зміни звичного укладу життя, перенесення нервового стресу та перебування в постійному нервовому напруженні через постійні головні болі як з моменту аварії, так і на даний час, розуміння того, що наслідки травма у вигляді ЗЧМТ постійно будуть впливати на її нормальний спосіб життя негативно впливають на моральний стан ОСОБА_1 , тому своїми протиправними діями ОСОБА_3 завдав позивачу значних немайнових втрат та досить суттєвої моральної шкоди, крім того, після аварії відповідач ображав позивача, виражався нецензурною лайкою та погрожував.
Таким чином, з урахуванням викладеного, виходячи з приписів статей 23, 1167 Цивільного кодексу України, враховуючи всі обставини справи, характер та глибину завданої позивачці моральної шкоди, ступінь та обсяг її моральних переживань та їх значна тривалість, яка на разі в повній мірі не припинена, наявність причинного зв`язку між вчиненим відповідачем адміністративним правопорушенням та отриманою нею моральною шкодою, роль і ступінь участі ОСОБА_3 у завданні такої шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди в сумі 10000 грн.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Між позивачкою та адвокатом Великородною М.О. були укладені Договір № 121 про надання правової (правничої) допомоги від 27.11.2024 року та Додаткова угода (договір) № 1 до Договору № 121 про надання правової (правничої) допомоги від 27.11.2024 року, умовами яких передбачено, що вартість послуг адвоката за надання правової допомоги становить 9000,00 грн; з подальшому, 01.01.2025 між Позивачкою та адвокатом Великородною М.О. була укладена Додаткова угода (договір) № 2 до Договору № 121 про надання правової (правничої) допомоги від 27.11.2024 року.
На підтвердження виконання Договору № 121 про надання правової правничої) допомоги від 27.11.2024 року та Додаткової угоди (договір) № 1 до нього нами підписано Детальний опис робіт (наданих послуг) та здійснені адвокатом витрати, необхідні для надання правничої допомоги, що є додатком до Договору № 121, а позивачкою сплачено гонорар на суму 9000,00 грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» від 28.11.2024.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується постановами Верховного суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визнання розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в статті 626 Цивільного кодексу України, принципу «pacta sunt servanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому в статті 43 Конституції України. Дана позиція викладена в додатковій постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16.06.2022 року у справі № 873/244/21.
Таким чином, оскільки витрати на професійну правничу допомогу повністю підтверджені та документально обґрунтовані, суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 1616 грн. 40 коп.
Також, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 242 грн. 24 коп. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 81, 83, 133, 141, 258, 259, 265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10000 грн. (десять тисяч грн.) на відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 1616 грн. 40 коп. та судовий збір в розмірі 242 грн. 24 коп. пропорційно до задоволених позовних вимог.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження  - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 26.01.2026.

Суддя