Справа № 697/1544/23 
Провадження № 1-кп/697/23/2026 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.01.2026 м. Канів
Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
з участю: секретаря ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
потерпілої ОСОБА_4 
представника потерпілої ОСОБА_5 
обвинуваченого ОСОБА_6 
захисника ОСОБА_7 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №12023250340000136 про обвинувачення:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Канів Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого, 
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, 
ВСТАНОВИВ:
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 , 06.04.2023, близько 23.30 год., перебуваючи неподалік буд. № 27 по вул. Героїв Дніпра в м. Каневі Черкаського району Черкаської області, під час раптово виниклого словесного конфлікту із ОСОБА_8 , у відповідь на те, що останній схопив його за лівий рукав кофти, діючи необережно, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечного наслідку у вигляді смерті ОСОБА_8 в результаті своїх дій, оскільки не розрахував своєї сили, хоча повинен був і міг його передбачити, при цьому не маючи умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень останньому, проявивши злочинну недбалість, долонею правої руки наніс один удар в ліву частину обличчя потерпілого, внаслідок чого він впав. В результаті таких необережних дій ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_8 згідно з висновком судово-медичного експерта № 03-01/322 від 13.04.2023 отримав тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми складовими частинами якої є крововиливи в слизову оболонку губ зліва та крововиливи під оболонки головного мозку та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 о 08.30 год. у реанімаційному відділенні КНП «Канівська багатопрофільна лікарня».
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненому кримінальному правопорушення визнав повністю та пояснив, що навесні 2023 року в м. Каневі близько 23-45 год. він відпочивав з друзями в кафе «Арі», біля будинку № 27 по вул. Героїв Дніпра. Через дорогу його окрикнув ОСОБА_9 та запитав закурити, підійшовши останній його почав ображати нецензурною лайкою і схопив за низ лівої руки. Від ОСОБА_10 відчувався запах алкоголю. Він відштовхнув ОСОБА_10 поштовхом долоні в область щелепи, від чого ОСОБА_9 впав і продовжував лаятися. В район потилиці він ОСОБА_10 не бив. Впавши ОСОБА_9 не просив про допомогу. Вину визнає повністю, він не думав, що впавши ОСОБА_9 може собі щось ще пошкодити.
Цивільний позов в частині матеріально ї шкоди визнає на суму 6984,00 грн., моральну вважає завищеною.
Прокурор просив визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 119 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. 
Захисник обвинуваченого – адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначила, що обвинувачений вину визнав, прокурором не було доведено нанесення умисного удару обвинуваченим. Також просила врахувати, що обвинувачений має молодий вік, активно сприяв слідству, частково відшкодував шкоду, замовив пам`ятник, частково визнав цивільний позов, а тому просила призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, з застосуванням ст. 75 КК України.
Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначила, що слідство проведено поверхово та побудовано лише на показах обвинуваченого, прокурором неправильно кваліфіковано дії ОСОБА_6 за ч.1 ст. 119 КК України, натомість усі обставини справи свідчать про кваліфікацію дій особи, що заподіяла смерть її сина за ч.2 ст. 121, ст. 135 КК України, та наявності обтяжуючої обставини - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Також вказувала, що померлий був вищого зросту за обвинуваченого, а тому нанесення ударів в голову зверху є неможливим. Заявлений цивільний позов підтримала, обвинуваченим добровільно відшкодовано 12000 грн.
Представник потерпілої – адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала позицію потерпілої, та просила перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.1 ст. 119 КК України на більш тяжчу ч.2 ст. 121, ст. 135 КК України.
В обґрунтування винуватості прокурор надав докази, які на його думку підтверджують обвинувачення, які були досліджені в судовому засіданні:
– показаннями потерпілої ОСОБА_4 , яка дала свідчення про те, що вона свідком смерті ОСОБА_9 не була, однак до неї 07.04.2023 зателефонувала ОСОБА_11 і повідомила ОСОБА_9 у лікарні. За життя ОСОБА_9 був спокійним, але зловживав алкоголем. Вважає, що обвинувачений ударив його ззаду в потилицю і це було вбивство. Докричатися ОСОБА_9 до обвинуваченого, який був через дорогу, не міг, оскільки у нього були вади мови;
- показаннями свідка ОСОБА_11 , яка дала показання в суді про те, що 06.04.2023 близько 01-00 год. вона разом з ОСОБА_8 прогулювалася в м. Каневі, та збирали пляшки біля сміттєвих баків. До них хтось підбіг і запитав у ОСОБА_10 , що він тут шукає, а вона відійшла за сміттєві баки і не бачила, що вони роблять, а лише чула гупання (удари) декілька разів. Коли підійшла, то побачила, що ОСОБА_9 лежав і вже не балакав, а з рота у нього йшла піна. Після чого вона пішла додому, щоб взяти телефон і викликати швидку допомогу. Впізнати людину, яка підійшла до них і завдала ударів ОСОБА_12 вона не може. Обвинуваченого вона раніше ніколи не бачила.
- витягом з ЄДРДР № 12023250340000136 від 07.04.2023, згідно якого були внесені відомості про нанесення тілесних ушкоджень невідомою особою ОСОБА_8 . Відомості внесені за ч. 1 ст. 121 КК України (а.с.199 т. 1);
- рапортом чергової частини ВП № 1 Черкаського РУП від 07.04.2023, про отримання заяви про злочин та її реєстрації (а.с.200 т. 1);
- довідкою чергового лікаря Канівської БЛ від 07.04.2023, згідно з якою ОСОБА_8 був доставлений до лікарні без свідомості з попереднім діагнозом – мозкова кома. Зі слів фельдшера знаходився біля смітника (а.с.201 т.1);
- протоколом огляду місця події від 07.04.2023, згідно якого було оглянуто місце події – смітник по між будинком № 7 по вул. Дніпробудівській та будинками № 27,25 по вул. Г.Дніпра в м. Каневі (а.с.202-203 т. 1);
- протоколом огляду місця події від 07.04.2023, згідно якого було оглянуто місце події – стежка від кафе «Арі» в бік сміттєвих баків через два гаражі. Під час якого було вилучено сліди низу взуття (а.с.204-210 т. 1);
- заявою ОСОБА_6 від 07.04.2023, згідно якої він добровільно видав працівникам поліції спортивний костюм, штани та кросівки, в які був одягнутий 06.04.2025 (а.с.211 т. 1);
- протоколом огляду від 07.04.2023, згідно якого було оглянуто видані ОСОБА_6 речі (а.с.212-218 т. 1);
- постановою слідчого від 07.04.2023, згідно якої видані ОСОБА_6 речі були визнані речовими доказами (а.с.219 т1);
- постановою слідчого від 10.04.2023, згідно якої три гіпсових зліпки слідів взуття , які були вилучені на місця події були визнані речовими доказами (а.с.220 т1);
- висновком експерта від 19.04.2023 № СЕ-19/124-23/4438-ТР, згідно якого вирішити питання чи залишені три сліди структури матеріалу, які надані на експертизу, парою кросівок , що надана для порівняльного дослідження не є можливим (а.с.221-228 т. 1);
- ухвалою слідчого судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.04.2023, якою було накладено арешт на вилучені у ОСОБА_6 речі (кофта, штани, кросівки);
- рапортом чергового чергової частини Канівського ВП №1 від 13.04.2023, згідно якого найшла інформація про смерть ОСОБА_8 в Канівській БЛ (а.с.231 т. 1);
- лікарським свідоцтвом про смерть № 322 від 13.04.2023, згідно якого ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причина смерті – використання тупого предмета з метою убивства чи нанесення ушкодження (а.с.232-233 т. 1);
- висновком експерта № 03-01/322 від 13.04.2023, згідно якого під час огляду трупа ОСОБА_8 встановлено, що причиною смерті є черепно-мозкова травма у вигляді крововиливу під оболонки головного мозку, яка привела до набряку набубнявіння головного мозку, позамежного гальмування функції центральної нервової системи та поліорганної недостатності.
При судово-медичній експертизі трупа виявлено наступні ушкодження.
Черепно-мозкова травма складовими якої є крововиливи в слизову оболонку губ зліва (місце прикладання травмуючої сили) та крововиливи під оболонки головного мозку.
Вказана травма виникла від дії тупого предмету та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Виникнення такої черепно-мозкової травми від падіння з положення стоячи чи наближеного до такого з наступним ударом об тверду поверхню ґрунту чи асфальтобетонне покриття виключається. Виникнення такої травми від удару рукою в обличчя можливе, на що вказує характер травматичних змін та місце прикладання травмуючої сили.
За даними медичної картки, експертизи трупа, результатами судово-гістологічної експертизи, враховуючи обставини випадку найбільш ймовірним часом виникнення даної черепно-мозкової травми може відповідати термін кількох годин до поступлення в лікарню.
Окрім того при експертизі трупа виявлені інші ушкодження, які виникли за 6-7 днів до смерті (а.с.234-237 т. 1);
- протоколом огляду трупа від 13.04.2023, згідно якого було оглянуто труп ОСОБА_8 , на якому було виявлено тілесні ушкодження, а при внутрішньому дослідженні виявлено ознаки черепно-мозкової травми (а.с.238 т. 1);
- протоколом проведення НСРД від 16.06.2023, згідно якої під час приватної розмови ОСОБА_6 сказав, що коли йшов від кафе «АРІ» у нього просив сигарету якийсь чоловік, потім нецензурно ображав і хватав за руку, на що ОСОБА_6 штовхнув його і пішов далі (а.с.239-240 т. 1);
- ухвалою слідчого судді Черкаського апеляційного суду від 05.06.2023, якою було надано дозвіл на проведення негласної слідчої дії - втручання у приватне спілкування відносно ОСОБА_6 (а.с.242-243 т.1);
- постановою про зміну правової кваліфікації від 30.06.2023, згідно якої дії ОСОБА_6 перекваліфіковано з ч. 1 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України (а.с.244-246 т. 1);
- витягом з ЄРДР від 07.04.2023, згідно якого були внесені відомості за ч. 1 ст. 119 КК України за фактом нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 (а.с.247 т. 1);
- протоколом слідчого експерименту з фототаблицями від 04.07.2023, який був проведений у тому числі з участю судово-медичного експерта ОСОБА_13 , згідно якого ОСОБА_6 розповів і показав, що відштовхнув ОСОБА_8 відкритою долонею руки у ліву щоку від чого останній впав (а.с.248-262 т. 1);
- додатковим висновком експерта № 03-01/322/7 від 11.07.2023, згідно якого було проведено додатковий огляд за фактом смерті ОСОБА_14 , на підставі протоколу слідчого експерименту від 04.07.2023р. за участю підозрюваного ОСОБА_6 де останній вказав, що «штовхнув» потерпілого долонею правої руки у ліву щоку після чого останній впав; відомих обставин випадку та у зв?язку з поставленими питаннями експерт прийшов до наступних висновків:
1. Між отриманою черепно-мозковою травмою та настанням смерті мається прямий причинний зв`язок.
2. Виявлена при експертизі трупа черепно-мозкова травма, яка привела до смерті, могла утворитись за обставин, вказаних підозрюваним ОСОБА_6 в ході слідчого експерименту, а саме контакт правої руки (її кисті) ОСОБА_6 з лівою щокою (ліва половина обличчя) потерпілого. Однак від поштовху долонею правої руки в ліву половину обличчя (щока) виникнення виявленої у ОСОБА_8 черепно-мозкової травми неможливе так як відсутній фактор необхідного прискорення, який відіграє головну роль в механізмі виникнення травматичних змін в черепній коробці. Виявлена черепно-мозкова травма, яка Мала місце у ОСОБА_8 могла виникнути від одного удару (наявний фактор прискорення, який прямо пропорційний силі, що його викликала) правою рукою з контактом правої кисті з лівою щокою потерпілого ( ділянка губ зліва).
3. Виявлена при експертизі трупа черепно-мозкова травма, яка привела до смерті, не могла утворитись внаслідок падіння з прискоренням з положення стоячи, чи наближеного до такого, з наступним ударом головою об тверду переважаючу поверхню (ґрунтове чи асфальто-бетонне покриття, тощо), на що вказує локалізація місця прикладання травмуючої сили ( крововиливи в слизову оболонку губ зліва), відсутність зовнішніх ушкоджень та крововиливів у м?які покрови черепу в потиличній області та в суміжних з нею ділянках, а також характер черепно-мозкової травми (локалізація субдуральної гематоми - ліва півкуля головного мозку та характер крововиливу під м?які оболонки головного мозку - найбільш виражений крововилив в лобній частці зліва, в скроневих, тім?яних та потиличних частках).
4. Ознак виникнення черепно-мозкової травми, яка мала місце у ОСОБА_8 , в поєднанні від удару долонею правої руки у ліву частину обличчя та від удару головою об тверду переважаючу поверхню, внаслідок падіння з прискоренням, немає. (дивись відповідь на питання №2 та №3).
5. Варіантів, що пов`язані зі станом людини після отримання черепно-мозкової травми може бути декілька, а саме: а) відсутність втрати свідомості; б) втрата свідомості та неприходження до неї з летальним наслідком; в) втрата свідомості, потім приходжнення до тями (так званий «світлий проміжок») при цьому можливе виконання цілеспрямованих дій; в) втрата свідомості, потім приходжнення до тями і можливе виконання цілеспрямованих дій, а потім знову втрата свідомості; тощо.
Виконання цілеспрямованих дій під час так званого «світлого проміжку» може відбуватись протягом часу що обчислюється секундами, годинами, днями та тижнями, що обумовлено тяжкістю черепно-мозкової травми та індивідуальними особливостями організму травмованого.
Після отримання черепно-мозкової травми ОСОБА_8 , міг виконувати цілеспрямовані дії (розмовляти, кликати на допомогу, самостійно пересуватись, тощо) при умові знаходження його в стані свідомості (а.с.263-267 т. 1).
Оцінюючи зібрані по кримінальному провадженню докази в їх сукупності, в результаті повного і всебічного дослідження їх у судовому засіданні, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
За змістом ч. 1 ст. 119 КК України встановлена відповідальність за вбивство, вчинене через необережність.
Так, вбивство через необережність - ст. 119 КК України за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості (ст. 25 КК). Зокрема, необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.
Об`єктивною стороною у випадку вбивства через необережність є: 1) діяння посягання на життя іншої людини; 2) наслідки у вигляді її смерті; 3) причинний зв`язок між вказаними діяннями і їх наслідками.
З суб`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 119 КК України, характеризується необережністю: злочинною самовпевненістю або злочинною недбалістю.
Для застосування ст. 119 КК України необхідно встановити наявність необережної вини при заподіянні тілесних ушкоджень, які мають наслідком спричинення смерті людини.
Отже заподіяння тілесних ушкоджень повинні перебувати у причинному зв`язку з наслідком (заподіяння смерті).
Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
У відповідності до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ч. 2, 4 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;
5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;
6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;
7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Як слідує з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
У відповідності до ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Статтею 370 КПК України передбачено, що обґрунтованим є таке рішення, що ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Частиною 3 ст. 373 КПК України визначено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
У рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини вказує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.
Правова позиція Європейського суду з прав людини щодо цього відображена, зокрема, у п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України», де Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.
Єдине визнання вини не може бути основою до визнання особи винною у вчиненні будь-якого злочину та притягнення неї до кримінальної відповідальності, оскільки відповідно до п.10 ч.1 ст.7 КПК України, однією з основних засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Стандартом у кримінальному проваджені має бути доведення винуватості «поза всяким сумнівом» - рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21.07.2011, чого у даному кримінальному провадженні не досягнуто.
Згідно п.25 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Капо проти Бельгії» 42914/98 від 13.01.2005, яке на підставі ч.5 ст. 9 КПК України є джерелом національного законодавства, «в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом в світлі п.2 ст. 6 Європейської конвенції прав людини і основоположних свобод, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення». У справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» 18731/91 від 08.02.1996 року суд дійшов такого висновку: п. 54 «виведення розумних висновків з поведінки заявника мало наслідком перекладання тягаря доведення з обвинувачення на захист, а отже і порушення принципу презумпції невинуватості».
Таким чином, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах "Ірландія проти Сполученого Королівства", "Яременко проти України", "Нечипорук і Йонкало проти України", "Кобець проти України").
Згідно обвинувального акту, прокурором сформульовано обвинувачення, що ОСОБА_6 нанісши удар долонею правої руки в ліву частину обличчя потерпілого ОСОБА_8 , внаслідок чого він впав. В результаті таких необережних дій ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. В наслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_8 помер.
Як встановлено в судовому засіданні згідно висновку експерта № 03-01/322 від 13.04.2023, травма померлого ОСОБА_8 виникла від дії тупого предмету та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Виникнення такої черепно-мозкової травми від падіння з положення стоячи чи наближеного до такого з наступним ударом об тверду поверхню ґрунту чи асфальтобетонне покриття виключається. Виникнення такої травми від удару рукою в обличчя можливе, на що вказує характер травматичних змін та місце прикладання травмуючої сили.
Після даної експертизи 04.07.2023 було проведено слідчий експеримент, у тому числі з участю судово-медичного експерта ОСОБА_13 , згідно якого ОСОБА_6 розповів і показав, що відштовхнув ОСОБА_8 відкритою долонею руки у ліву щоку від чого останній впав (а.с.248-262 т. 1);
11.07.2023 експертом було проведено додаткову експертизу № 03-01/322/7 від 11.07.2023, згідно якої було проведено додатковий огляд за фактом смерті ОСОБА_14 , на підставі протоколу слідчого експерименту від 04.07.2023р. за участю підозрюваного ОСОБА_6 де останній вказав, що «штовхнув» потерпілого долонею правої руки у ліву щоку після чого останній впав; відомих обставин випадку та у зв`язку з поставленими питаннями експерт прийшов до наступних висновків:
1. Між отриманою черепно-мозковою травмою та настанням смерті мається прямий причинний зв`язок.
2. Виявлена при експертизі трупа черепно-мозкова травма, яка привела до смерті, могла утворитись за обставин, вказаних підозрюваним ОСОБА_6 в ході слідчого експерименту, а саме контакт правої руки (її кисті) ОСОБА_6 з лівою щокою (ліва половина обличчя) потерпілого. Однак від поштовху долонею правої руки в ліву половину обличчя (щока) виникнення виявленої у ОСОБА_8 черепно-мозкової травми неможливе так як відсутній фактор необхідного прискорення, який відіграє головну роль в механізмі виникнення травматичних змін в черепній коробці. Виявлена черепно-мозкова травма, яка Мала місце у ОСОБА_8 могла виникнути від одного удару (наявний фактор прискорення, який прямо пропорційний силі, що його викликала) правою рукою з контактом правої кисті з лівою щокою потерпілого ( ділянка губ зліва).
3. Виявлена при експертизі трупа черепно-мозкова травма, яка привела до смерті, не могла утворитись внаслідок падіння з прискоренням з положення стоячи, чи наближеного до такого, з наступним ударом головою об тверду переважаючу поверхню (ґрунтове чи асфальто-бетонне покриття, тощо), на що вказує локалізація місця прикладання травмуючої сили ( крововиливи в слизову оболонку губ зліва), відсутність зовнішніх ушкоджень та крововиливів у м?які покрови черепу в потиличній області та в суміжних з нею ділянках, а також характер черепно-мозкової травми (локалізація субдуральної гематоми - ліва півкуля головного мозку та характер крововиливу під м?які оболонки головного мозку - найбільш виражений крововилив в лобній частці зліва, в скроневих, тім?яних та потиличних частках).
4.Ознак виникнення черепно-мозкової травми, яка мала місце у ОСОБА_8 , в поєднанні від удару долонею правої руки у ліву частину обличчя та від удару головою об тверду переважаючу поверхню, внаслідок падіння з прискоренням, немає. (дивись відповідь на питання №2 та №3).
Таким чином, експертом виключено заподіяння ОСОБА_6 черепно-мозкової травми від поштовху долонею правої руки в ліву половину обличчя (щока) ОСОБА_8 , так як відсутній фактор необхідного прискорення, який відіграє головну роль в механізмі виникнення травматичних змін в черепній коробці.
Висновок зроблений після проведення слідчого експерименту за участю експерта та обвинуваченого.
Також в судовому засіданні обвинувачений пояснював, що здійснив саме поштовх долонею в область щоки ОСОБА_8 . 
Отже під час розгляду справи прокурором не надано доказів заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , які б перебували у причинному зв`язку з настанням смерті останнього.
Поряд з наведеним, суд враховує позицію Верховного Суду викладену у постанові від 09.12.2021 по справі № 487/4245/18, де суд підкресли, що визнання вини не є беззаперечним доказом і не звільняє слідчого, прокурора, суд від всебічної, повної та неупередженої перевірки та оцінки показань окремо та всієї доказової бази у сукупності. Водночас регламентований ст. 62 Конституції України та закріплений у ст. 17 КПК України принцип презумпції невинуватості звільняє особу від обов`язку доводити свою невинуватість, усі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Якщо обвинувачений посилається на обставини, що свідчать про його невинуватість, то встановити або спростувати такі обставини повинна сторона обвинувачення. Показання обвинуваченого підлягають оцінці за тими ж правилами, що й усі докази, наявні у матеріалах кримінального провадження.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 370 та ч. 3 ст. 373 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, своє рішення суд вправі обґрунтовувати виключно тими доказами, які були безпосередньо досліджені судом під час судового розгляду. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюватися лише за умови доведення під час судового розгляду винуватості особи у вчинені кримінального правопорушення.
У відповідності до ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:
1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;
2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;
3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 7 ст. 284 КПК України - якщо обставини, передбачені п. п. 1, 2 частини 1 цієї статті (встановлена відсутність події або складу кримінального правопорушення) виявляються під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.
За таких обставин, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме, верховенства права, законності, рівності перед законом та судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін тощо, суд вважає, що встановлені під час судового розгляду фактичні обставини не доводять «поза розумним сумнівом» того, що від дій (удару) ОСОБА_6 була спричинена смерть ОСОБА_8 і відповідно наявний склад злочину передбачений ч. 1 ст. 119 КК України, оскільки обвинувачення ґрунтується на припущеннях та його вина не доведена «поза розумним сумнівом», а стороною обвинувачення не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження винуватості.
Враховуючи наведене суд приходить до висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_6 , передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, що є підставою для ухвалення виправдувального вироку.

Щодо цивільного позову.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на підставі ч. 3 ст. 129 КПК України слід залишити без розгляду.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів слід віднести на рахунок держави.
Долю речових доказів вирішити згідно ст. 100 КПК України.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Канівського міськрайонного суду від 11.04.2023 на вилучені у ОСОБА_6 речі (кофта, штани, кросівки) підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та виправдати його за цим обвинуваченням.
Судові витрати за проведення експертиз віднести на рахунок держави.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Канівського міськрайонного суду №697/766/23 від 11.04.2023 на вилучені у ОСОБА_6 речі спортивний костюм (кофта, штани) та кросівки - скасувати.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.
Речові докази:
- диск для лазерних систем зчитування CD+R 16 х 4.7 GB 120 min з відеозаписом слідчого експерименту з ОСОБА_6 , карта пам?яті інв. № 25т від 06.06.2023, які знаходяться при матеріалах кримінального провадження – залишити при матеріалах кримінального провадження; 
- три гіпсових зліпки, сліду низу взуття, спортивний костюм, кросівки, рукавичка, запальничка, змив, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів ВП № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області – знищити.
Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1