ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

26 січня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/2227/25	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом адвоката Сікорського Ярослава Олександровича в інтересах ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державне підприємство «Інфоресурс» про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов адвоката Сікорського Ярослава Олександровича в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Міністерства освіти і науки України (далі- відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державне підприємство «Інфоресурс» (далі - третя особа, ДП «Інфоресурс»), з урахуванням уточненого позову від 25.11.2025 з такими вимогами:
- визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України щодо формування довідки з Єдиної державної електронної бази з питань освіти, яка видана ОСОБА_1 , із зазначенням відомостей про послідовність отримання освіти: «Ні, порушує»;
- зобов`язати Міністерство освіти і науки України сформувати нову довідку з Єдиної державної електронної бази з питань освіти Чаплинському Дмитру Олександровичу із зазначенням відомостей про послідовність отримання освіти: «Так, не порушує»;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 судові витрати, в тому числі правову допомогу в орієнтовному розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся через свого представника адвоката Сікорського Я.О. до Міністерства освіти і науки України, Державного підприємство «Інфоресурс», Інституту українознавства ім. І. Крип`якевича Національної академії наук України, закладу вищої освіти «Український католицький університет» з проханням внести зміни до даних (виправити помилку в даних), що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо порушення позивачем черговості здобуття освіти, визначеної статтею 10 Закону України «Про освіту», а саме: в розділі «На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної ч.2 ст. 10 Закону України «Про освіту» - вказати «Так, не порушує».
У відповідь на вищевказане прохання позивач отримав відмови.
Представник позивача зазначає, що така відмова щодо внесення зміни до даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти є протиправною, оскільки позивачем не порушено послідовність здобуття освіти, визначену статтею 10 Закону України «Про освіту».
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, вирішено розглядати справу в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Залучено Державне підприємство «Інфоресурс» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. У залученні третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Інститут українознавства ім. І. Крип`якевича Національної академії наук України та заклад вищої освіти «Український католицький університет» відмовлено.
02.12.2025 відповідач через підсистему «Електронний суд» надіслав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що згідно з інформацією, яка міститься в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, здобувач освіти ОСОБА_1 02.12.2024 зарахований на навчання за освітнім рівнем доктора філософії до ЗВО «Український католицький університет», продовжує навчання.
Згодом, 29.09.2025 позивач повторно зарахований на навчання за освітнім рівнем доктора філософії до Інституту українознавства імені І. Крип`якевича Національної Академії Наук України.
Отже, протягом одного навчального року позивач набував сукупність систематизованих знань, умінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, інших компетентностей за освітнім рівнем «доктор філософії» та знову був зарахований на тотожний рівень здобуття освіти.
Повторне зарахування означає, що особа знову формуватиме такі знання, уміння, навички та загальні компетентності. У термінах визначення послідовності здобуття освіти це свідчить про здобуття освіти в непослідовному порядку.
Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що позивач здобуває освіту непослідовно та зазначає про відсутність підстав для внесення змін до ЄДЕБО в частині формування відповідної довідки.
Таким чином Міністерство діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
03.12.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій не погоджуючись з доводами відповідача, представник позивача просить позов задовольнити. 
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.
Відповідно до виписки з Єдиної державної електронної бази з питань освіти щодо документів про освіту та інформації про навчання особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП (в КЕП) НОМЕР_1 , у розділі «Документи про навчання» наявні відомості про здобуття позивачем базової та повної загальної середньої освіти (свідоцтво про базову загальну середню освіту серії НОМЕР_2 від 12.06.1999 та атестат про повну загальну середню освіту серії НОМЕР_3 від 28.06.2001). 
У цьому ж розділі вказано про здобуття позивачем вищої освіти у Східноукраїнському національному університеті імені Володимира Даля за освітніми ступенями «бакалавр» (диплом бакалавра (з відзнакою) серії НОМЕР_4 від 02.07.2005) та «магістр» (диплом магістра (з відзнакою) серії НОМЕР_5 від 30.06.2006). 
Згідно з розділом «Інформація про навчання» виписки з ЄДЕБО позивач здобуває освітньо-науковий рівень вищої освіти – доктор філософії у двох закладах вищої освіти, а саме: 
– заклад вищої освіти «Український католицький університет» за спеціальністю 122 «Комп`ютерні науки», освітня програма «Комп`ютерні науки (інтелектуальні системи)», освітній рівень – доктор філософії, форма навчання – вечірня, фінансування – контракт, дати початку та закінчення навчання: 02.12.2024 – 01.12.2028; 
– Інституті українознавства ім. І. Крип`якевича Національної академії наук України за спеціальністю В11 «Філологія», освітня програма «Філологія», освітній рівень – доктор філософії, форма навчання – денна, фінансування – бюджет, дати початку та закінчення навчання: 01.10.2025–30.09.2029. 
Відомості, наявні в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо документів про освіту та інформації про навчання позивача не є спірними між сторонами.
Згідно з довідкою про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти № 777604 від 30.09.2025, щодо Інституту українознавства ім. І.Крип`якевича Національної Академії Наук України, дата початку здобуття освіти та дата закінчення навчання: 01.10.2025–30.09.2029 в графі «На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти на порушує послідовності, визначеної частиною другою стаття 10 Закону України «Про освіту» зазначено «Ні, порушує».
Представник позивача звернувся до Міністерства освіти і науки України та ДП «Інфоресурс» із заявою про внесення змін до Єдиній державній електронній базі з питань освіти стосовно ОСОБА_1 , а саме у зв`язку з тим, що поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» змінити «Ні, порушує» на «Так, не порушує». 
За результатами розгляду вказаної заяву Міністерства освіти і науки України листом від 05.11.2025 № 3/9886-25 повідомило, що відповідно до частини другої статті 10 Закону України «Про освіту» рівнями освіти є, зокрема, у послідовності: перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; третій (вищий) рівень професійної (професійно- технічної) освіти; фахова передвища освіта; початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень вищої освіти; другий (магістерський) рівень вищої освіти, третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти. Повторне зарахування означає, що особа знову формуватиме такі знання, уміння, навички та загальні компетентності. У термінах визначення послідовності здобуття освіти це свідчить про здобуття освіти в непослідовному порядку. Згідно з інформацією, яка міститься в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, здобувач освіти ОСОБА_1 02.12.2024 зарахований на навчання за освітнім рівнем доктора філософії до ЗВО «Український католицький університет», продовжує навчання. 29.09.2025 повторно зарахований на навчання за освітнім рівнем доктора філософії до Інституту українознавства імені І. Крип`якевича Національної Академії Наук України. Таким чином, Єдиною державною електронною базою з питань освіти на підставі даних, які в ній містяться, за визначеним алгоритмом автоматично сформовано довідку про здобуття ОСОБА_1 освіти в непослідовному порядку. Саме тому у довідці у відповідному полі зазначено «Ні, порушує», що відповідає дійсності. З огляду на зазначене, підстави для внесення змін до ЄДЕБО в частині формування відповідної довідки відсутні.
Вважаючи протиправною відмову Міністерства у внесенні змін до відомостей, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо нього, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Згідно з частинами першою - третьою статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.
Відповідно до частини 1,2 статті 3 Закону України від 05 вересня 2017 року № 2145-VIII «Про освіту» (далі Закон № 2145-VIII) кожен має право на якісну та доступну освіту. Право на освіту включає право здобувати освіту впродовж усього життя, право на доступність освіти, право на безоплатну освіту у випадках і порядку, визначених Конституцією та законами України.
Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих.
Частиною другою статті 10 Закону №2145-VIII встановлено, що рівнями освіти є: дошкільна освіта; початкова освіта; базова середня освіта; профільна середня освіта; перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; фахова передвища освіта; початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень вищої освіти; другий (магістерський) рівень вищої освіти; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти.
За приписами частини другої статті 17 Закону № 2145-VIII вища освіта здобувається на основі повної загальної середньої освіти. Рівні, ступені вищої освіти, порядок, умови, форми та особливості її здобуття визначаються спеціальним законом.
Основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти встановлює Закон України від 01 липня 2014 року № 1556-VII «Про вищу освіту», згідно з визначенням термінів частини першої статті 1 якого (пункти 5, 19) вища освіта - сукупність систематизованих знань, умінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, інших компетентностей, здобутих у закладі вищої освіти (науковій установі) у відповідній галузі знань за певною кваліфікацією на рівнях вищої освіти, що за складністю є вищими, ніж рівень повної загальної середньої освіти; результати навчання - знання, уміння, навички, способи мислення, погляди, цінності, інші особисті якості, які можна ідентифікувати, спланувати, оцінити і виміряти та які особа здатна продемонструвати після завершення освітньої програми (програмні результати навчання) або окремих освітніх компонентів.
Частина перша статті 4 цього ж Закону передбачає, що кожен має право на вищу освіту. Громадяни України вільні у виборі закладу вищої освіти, форми здобуття вищої освіти і освітньої програми.
Рівні та ступені вищої освіти визначає стаття 5 Закону України «Про вищу освіту», частина перша якої встановлює, що підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень.
Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: 1) молодший бакалавр; 2) бакалавр; 3) магістр; 4) доктор філософії/доктор мистецтва.
За частиною шостою статті 5 Закону України «Про вищу освіту» доктор філософії - це освітній і водночас науковий ступінь, що здобувається на третьому рівні вищої освіти на основі ступеня магістра. Ступінь доктора філософії присуджується разовою спеціалізованою вченою радою закладу вищої освіти або наукової установи за результатами успішного виконання здобувачем вищої освіти відповідної освітньо-наукової програми та публічного захисту дисертації у разовій спеціалізованій вченій раді. 
За змістом частин четвертої статті 6 наведеного Закону атестація осіб, які здобувають ступінь доктора філософії, здійснюється на підставі публічного захисту наукових досягнень у формі дисертації разовою спеціалізованою вченою радою, утвореною закладом вищої освіти чи науковою установою, які мають акредитовану освітню програму третього рівня вищої освіти з відповідної спеціальності (спеціальностей для міждисциплінарних робіт). 
Норми частин першої, другої, п`ятої та шостої статті 7 Закону України «Про вищу освіту» містять положення про те, що документ про вищу освіту видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію.
Встановлюються такі види документів про вищу освіту за відповідними ступенями: диплом молодшого бакалавра; диплом бакалавра; диплом магістра; диплом доктора філософії/доктора мистецтва.
Невід`ємною частиною диплома молодшого бакалавра, бакалавра, магістра, доктора філософії/доктора мистецтва є додаток до диплома європейського зразка, що містить структуровану інформацію про завершене навчання. У додатку до диплома наводиться інформація про результати навчання особи, освітні компоненти, отримані оцінки і здобуту кількість кредитів ЄКТС, а також відомості про національну систему вищої освіти України.
Документ про вищу освіту видається закладом вищої освіти лише за акредитованою відповідно до цього Закону освітньою програмою.
Пунктом першим частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» передбачено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
Пунктом 62 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначено, що здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період подають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, за формою згідно з додатком 9.
За формою довідки про здобувача освіти, наведеної у додатку 9 до вказаного Порядку, у ній зазначається, зокрема, така інформація: на підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» - ТАК/НІ.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Закон, який регламентує спірні у цій справі правовідносини, оперує таким поняттям як «послідовність поточного здобуття освіти», однак не надає закріпленого нормативно визначення його змісту.
Проте, з аналізу норм частини другої статті 10 Закону України «Про освіту», слідує висновок, що поточне здобуття освіти буде послідовним, якщо здобуття освіти здійснюється з дотриманням визначеної у вказаних нормах черговості (стадійності, наступності) відповідно до закріпленої в них ієрархії рівнів освіти, тобто, коли наступний, поточний станом на момент формування довідки, рівень освіти є вищим за попередній рівень.
Дотримання визначеної законом послідовності поточного здобуття освіти шляхом підвищення здобутого раніше нижчого рівня освіти, право на безперешкодне отримання якої гарантоване на рівні норм Конституції України (стаття 53), утверджене і забезпечується державою як її головний обов`язок (третє речення частини другої статті 3 Основного Закону України), слугує визначальним критерієм для підтвердження того, що реалізація зазначеного права є пріоритетним і не здійснюється з метою уникнення виконання покладених на громадян обов`язків, у тому числі щодо захисту Батьківщини у особливий період та проходження у зв`язку з цим військової служби.
Таке застосування норм права відповідає висновкам Верховного Суду в подібних правовідносинах, викладених у постановах від 29 жовтня 2025 року у справі № 200/5372/24, від 07 листопада 2025 року у справі № 160/31314/24 та від 14 листопада 2025 року у справі № 160/30918/24.
У спірних правовідносинах мова йде про перевірку послідовності здобуття позивачем, який має другий (магістерський) рівень та здобуває третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти. 
Водночас, між сторонами існує спір щодо послідовності здобуття позивачем освіти з підстав здобуття позивачем третього рівня вищої освіти одночасно у двох вищих навчальних закладах. 
З огляду на такі обставини перевірка дотримання чи недотримання позивачем послідовності поточного здобуття освіти й визначення змісту вказаного поняття повинно здійснюватися на підставі системного аналізу норм частини другої статті 10, абзацу другого частини другої статті 17 Закону України «Про освіту» та статті 5 Закону України «Про вищу освіту», яка регламентує рівні та ступені вищої освіти.
Так, абзац другий частини другої статті 17 Закону України «Про освіту» встановлює, що рівні, ступені вищої освіти, порядок, умови, форми та особливості її здобуття визначаються спеціальним законом.
Таким законом є Закон України «Про вищу освіту», частина друга статті 5 якого встановлює, що здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: 1) молодший бакалавр; 2) бакалавр; 3) магістр; 4) доктор філософії/доктор мистецтва.
Частина шоста статті 5 цього ж Закону закріплює правило, за яким доктор філософії - це освітній і водночас науковий ступінь, що здобувається на третьому рівні вищої освіти на основі ступеня магістра.
У розумінні норм частини другої статті 10 Закону України «Про освіту» здобуття третього (освітньо-наукового) рівня є вищим за другий (магістерський) рівень, який, своєю чергою є вищим за перший (бакалаврський) рівень.
У правозастосовній практиці Верховного Суду, зокрема у постановах від 07 листопада 2025 року у справі № 160/31314/24 та від 14 листопада 2025 року у справі №160/30918/24, неодноразово зроблено висновок про те, що послідовним вважається здобуття наступного рівня освіти після успішного завершення попереднього. Закон передбачає, що особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію, присуджується відповідний ступень вищої освіти, та видається документ про вищу освіту. З моменту отримання документа про вищу освіту особа вважається такою, що завершила навчання і фактично здобула вищу освіту за відповідним ступенем.
Повертаючись до обставин справи, судом встановлено, що позивач послідовно здобув такі ступені вищої освіти: перший (бакалавр) і другий (магістр) рівень, що підтверджується матеріалами справи.
Судом також встановлено, не заперечується відповідачем, що станом на момент формування спірної довідки, позивач одночасно здобуває освіту у двох вищих навчальних закладах за третім (освітньо-науковим) ступенем - доктор філософії та не завершив навчання.
Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, позивач не отримував жодного документа про здобуття освіти за третім ступенем вищої освіти, зокрема, диплома доктора філософії, що на думку суду, свідчить про відсутність повторності здобуття освіти, навіть за умов навчання одночасно у двох навчальних закладах за однаковим ступенем, а тому, за таких обставин, формування та видання позивачу довідки про здобувача освіти за даними ЄДЕБО із зазначенням у ній відомостей про порушення ним послідовності поточного здобуття освіти не ґрунтується на законі, а відмова у внесенні змін до такого документа є протиправною і порушує право здобувача освіти на отримання щодо себе повної і достовірної інформації в галузі освіти.
Щодо питання внесення інформації про здобувача освіти до ЄДЕБО, суд зазначає таке.
Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти, яке затверджене наказом МОН України від 08.06.2018 № 620, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.10.2018 за № 1132/32584 (далі - Положення №620).
Зазначене Положення розроблено відповідно до статті 74 Закону України «Про освіту» з метою визначення порядку функціонування ЄДЕБО в галузі освіти як автоматизованої системи збирання, оброблення, зберігання та захисту інформації щодо здобувачів освіти, суб`єктів освітньої діяльності, що формується (створюється) та використовується для забезпечення потреб фізичних та юридичних осіб. Такі приписи містяться у абзаці першому пункту 1 розділу I вказаного Положення.
абзаці четвертому пункту 2 розділу I цього ж Положення № 620 наведений перелік уповноважених суб`єктів, а саме: розпорядник ЄДЕБО, технічний адміністратор ЄДЕБО, державні органи, органи управління у сфері освіти, Державна служба якості освіти України, Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти, Український центр оцінювання якості освіти, суб`єкти освітньої діяльності, підприємства, установи та організації, що належать до сфери управління розпорядника ЄДЕБО, інші особи, яким надається доступ до ЄДЕБО або окремих її складових у порядку та обсягах, визначених законодавством.
Власником ЄДЕБО та виключних майнових прав на її програмне забезпечення є держава. Розпорядником ЄДЕБО є МОН України, технічним адміністратором - ДП «Інфоресурс», що належить до сфери управління розпорядника ЄДЕБО. Розпорядник ЄДЕБО є володільцем інформації, що міститься в ЄДЕБО (пункт 5 розділу I Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти).
Згідно зі змістом приписів підпункту 5 пункту 2 розділу ІІ Положення № 620 ЄДЕБО функціонує з метою забезпечення, зокрема, формування, реєстрації та обліку інформації для видачі суб`єктами освітньої діяльності документів у сферах, у тому числі вищої освіти.
Уповноважений суб`єкт має доступ до інформації, внесеної або сформованої ним в ЄДЕБО, а також до інформації, доступ до якої передбачений відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО, що передбачено пунктом 12 розділу III цього Положення.
Відповідно до норм, що містяться у підпунктах 1, 3 та 6 пункту 1 розділу IV Положення № 620 розпорядник ЄДЕБО як уповноважений суб`єкт виконує, зокрема, такі основні функції: вживає організаційних заходів, пов`язаних із забезпеченням функціонування ЄДЕБО; використовує інформацію, що міститься в ЄДЕБО, у тому числі персональні дані, з метою прийняття управлінських рішень та виконання повноважень, визначених законодавством; встановлює вимоги до апаратного та програмного забезпечення ЄДЕБО.
Суб`єкти ж освітньої діяльності та їх територіально відокремлені структурні підрозділи (відокремлені підрозділи), що надають освітні послуги у сфері, зокрема, вищої освіти, відповідно до пункту 8 розділу IV Положення № 620 уповноважені: вносити до ЄДЕБО та підтримувати в повному, актуальному та достовірному стані інформацію за переліком, визначеним у відповідних пунктах Положення; підтверджувати зазначену в ЄДЕБО інформацію про себе один раз на рік, якщо інше не визначено розпорядником ЄДЕБО; здійснювати в ЄДЕБО інші дії у порядку та обсягах, передбачених відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО.
З огляду на вищевказані норми Положення № 620 суд дійшов висновку, що формування інформації з ЄДЕБО для видання документів у сферах, зокрема, вищої освіти здійснюється автоматизовано з використанням програмного забезпечення, вимоги до якого встановлює Міносвіти як розпорядник зазначеної системи, який також є володільцем вказаної інформації та має повний доступ до неї як уповноважений суб`єкт.
При цьому, за змістом пункту 2 розділу IV Положення про ЄДЕБО забезпечення функціонування ЄДЕБО здійснюється технічним адміністратором системи в порядку, визначеному Міносвіти як розпорядником ЄДЕБО, у тому числі й стосовно здійснення заходів із технічного і технологічного забезпечення ЄДЕБО, створення, модернізації і супроводження її програмного забезпечення.
Суб`єкти ж освітньої діяльності та їх територіально відокремлені структурні підрозділи (відокремлені підрозділи), що надають освітні послуги у сфері, зокрема, вищої освіти не мають повноважень на встановлення вимог до програмного забезпечення ЄДЕБО та зміни технічних параметрів й алгоритмів його функціонування.
Це означає, що заклад освіти, в якому станом на момент виникнення спірних у цій справі правовідносин навчався позивач, в силу своїх повноважень в ЄДЕБО, не має технічної можливості для формування та видання позивачу довідки з іншим, аніж у спірних відносинах змістом відомостей щодо поточного здобуття освіти, порушення або непорушення послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», оскільки такий документ формується автоматично з використанням засобів програмного забезпечення, вимоги до якого визначає МОН України.
Саме дії щодо формування довідки з ЄДЕБО й оскаржує позивач у справі, що розглядається.
Суд враховує, що хоча формування довідки з ЄДЕБО й здійснюється автоматично у цій системі, однак порядок вчинення таких дій визначається безпосередньо МОН України шляхом забезпечення функціонування ЄДЕБО і встановлення вимог до апаратного та програмного забезпечення вказаної системи.
Тобто формування довідки про здобувача освіти є результатом виконання вказаним Міністерством закріплених за ним у законі повноважень. Це ж Міністерство є володільцем усієї інформації, яка міститься в ЄДЕБО, має повний доступ до неї та не позбавлене технічної можливості і повноважень сформувати довідку про здобувача освіти з дотриманням вимог законодавства.
На підставі аналізу вищевказаного нормативного регулювання суд вважає, що саме МОН України має повноваження щодо внесення змін до ЄДЕБО про наявність чи відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», натомість навчальний заклад, в якому навчається позивач, виконує лише технічну функцію, оскільки довідка формується автоматично на підставі даних ЄДЕБО, отже позовні вимоги в цій частині також є обґрунтованими.
Аналогічна позиція підтримана також Верховним Судом у постановах від 29.10.2025 у справі № 200/5372/24 та від 12.11.2025 у справі № 620/16629/24.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним:
визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України щодо внесення інформації до Єдиної державної електронної бази з питань освіти про порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту»;
зобов`язати Міністерство освіти і науки України внести до Єдиної державної електронної бази з питань освіти інформацію про відсутність порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».
Обрання судом такого способу захисту обумовлено тим, що права позивача порушуються наявністю інформації про порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», у Єдиній державній електронній базі з питань освіти, а не у спірній довідці № 777604 від 30.09.2025 про здобувача освіти, яка формується за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти.
У задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача видати нову довідку з Єдиної державної електронної бази з питань освіти ОСОБА_1 із зазначенням відомостей про послідовність отримання освіти: «Так, не порушує» належить відмовити, оскільки для отримання такої довідки позивач, як здобувач освіти, має звернутися до закладу освіти, в якому навчається, а заклад освіти формуватиме довідку в ЄДЕБО та видаватиме її позивачу.
За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є частково обґрунтованими, у зв`язку з чим позов належить задовольнити частково та вийти за межі позовних вимог для ефективного захисту прав позивача.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.
Відповідно до частини восьмої статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
При зверненні до суду із позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією № 0375-4926-7886-4405 від 20.11.2025.
З огляду на те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, за правилами статті 139 КАС України суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн, судом не вирішується, оскільки до ухвалення рішення суду суду не надано доказів, які підтверджують розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. 
Керуючись статями 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Сікорського Ярослава Олександровича в інтересах ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державне підприємство «Інфоресурс» про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України щодо внесення інформації до Єдиної державної електронної бази з питань освіти про порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».
Зобов`язати Міністерство освіти і науки України внести до Єдиної державної електронної бази з питань освіти інформацію про відсутність порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», зазначивши «На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» - вказати «Так, не порушує».
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968, 96 (дев`ятсот шістдесят вісім грн 96 коп.).
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя 	О.В. Захарова