Справа № 454/3869/25 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю. 
Провадження № 33/811/2049/25 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Семенюка А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника Семенюка А.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Сокальського районного суду Львівської області від 01 грудня 2025 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.
Згідно з постановою, 04.10.2025 близтко 17:00 год. у с. Карів, вул. Героїв України. Шептицького району в порушення вимог п.2.5 ПДР. ОСОБА_1 керував трактором мрки «Т-40», номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Водій від огляду на стан сп`яніння відмовився в законному порядку (під запис камер).
Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, захисник Семенюк А.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову судді Сокальського районного суду Львівської області від 01 грудня 2025 року, провадження по справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.
Зазначає, що копію постанови отримано 16.12.2025, а в судовому засіданні, яке відбулось 01.12.2025 судове рішення не проголошувалось, тому строк апеляційного оскарження пропущено з поважних причин.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що постанова є незаконною та необґрунтованою.
Апелянт вказує, що працівкни поліції безпідставно зупинили транспортний засіб, яким керкував ОСОБА_1 , тому не мали права вимагати у нього надати докумени та пройти огляд на стан сп`яніння.
Аналіз долучених до справи матеріалів свідчить, що фактична тривалість зафіксованого руху водія становить лише 16 секунд, а фрагмент події — 1 хвилина 09 секунд, тоді як сама зупинка і оформлення матеріалів тривали понад 30 хвилин. Така перерваність порушує вимогу безперервності відеозйомки, а отже, унеможливлює перевірку об`єктивності дій поліцейських.
Окрім цього, між відеозаписами та письмовими матеріалами справи наявні розбіжності, а саме: у протоколі зазначено, що водій керував транспортним засобом 04.10.2025 о 17:00:00 год. Відеозапис руху закінчується о 16:58:22 год. (часова відмітка на відеозаписі). Відеозапис події розпочинається о 17:08:32 год.
Таким чином, внаслідок непроведення працівниками поліції безперервного відеозапису, неможливо об`єктивно встановити час події правопорушення та будь-які інші обставини, що викликає сумнів у доведеності вини ОСОБА_1 .
Захисник звертає увагу на те, що у постанові суду зазначено, що працівник поліції пропонував водієві пройти огляд в медичному закладі. Проте аналіз наявного відеозапису спростовує такі твердження, оскільки на відео поліцейський лише пропонує про проходження тесту на місці зупинки, а про проходження в медичному закладі не згадує.
Апелянт вказує, що з відеозапису вбачається те, що ОСОБА_1 не уникав огляду, а відмовився проходити лише тест на місці, що свідчить про відсутність умислу на ухилення від огляду чи перешкоджання поліцейським.
Вважає, що матеріали справи не містять доказів вини ОСОБА_1 , тому провадження по справі підлягає закриттю.
ОСОБА_1 , захисник Семенюк А.В., які брали участь в розгляді апеляційної скраги в режимі відеконференції апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити.
Заслухавши виступ учасників судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що строк апеляційного оскарження слід поновити, апеляційну скаргу залишити без задоволення з таких підстав.
Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.
Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
З протоколу серії ЕПР1 №473404 від 04.10.2025 року (а.с. 1-2) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: запах алкоголю із порожнини рота, почервоніння обличчя.
З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.
Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що працівники поліції виявивши у нього ознаки алкогольного сп`яніння, тому запропонували пройти огляд на стан сп`яніння. ОСОБА_1 відмовився від огляду, після чого поліцейський роз`яснив наслідки відмови та повідомив ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У матеріалах справи також наявний рапорт інспеткора СРПП ВП №2 Шептицького РВП ГУ НП у Львівській області Славича А. від 04.10.2025 зі змісту якого вбачається, що спільно з поліцейським ВП№2 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області старшим сержантом поліції Пуголь В.В. в складі екіпажу САБУР-103 під час патрулювання в с.Карів по вулиці Героїв України, 04.10.2025 о 17:00 год. було зупинено трактор Т-40, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час розмови у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння обличчя. Після чого ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Alkotest Drager» на місці зупинки, на що останній відмовився, та пройти такий огляд у медичному закладі, а саме: Сокальській міській лікарні, ОСОБА_1 також відмовився. По даному факту на водія ОСОБА_1 було складено згідно пункту 2.5 ПДР адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП та постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 5).
Крім того у матеріалах справи наявне направлення на огляд водія транспортного засобу з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04.10.2025 відповіднодо якого ОСОБА_1 скеровувався на огляд до КНП «Сокальська районна лікарня» (а.с.4).
Твердження захисника про відсутність належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та подальшої вимоги про проходження огляду, як підставу для скасування постанови, апеляційний суд до уваги не бере.
Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що у будь-якому випадку, причина зупинки транспортного засобу працівниками поліції не впливає на обставини, які складають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, та не може свідчити про безпідставність складання протоколу про адміністративне правопорушення за вказаною статтею.
Наявний у справі протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а також вимогам, передбаченим Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, містить усі необхідні реквізити та є належним і допустимим доказом.
Апеляційний суд вважає здобуті у справі докази є належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 та у ході апеляційного розгляду апеляційним судом не отримано даних, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції та невідповідність їх дій вимогам «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.
Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпційфакту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.
Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

поновити захиснику Семенюку А.В. строк апеляційного оскарження.
Постанову судді Сокальського районного суду Львівської області від 01 грудня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу захисника Семенюка А.В. - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду       Урдюк Т.М.