ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

06 січня 2026 року 	м. Ужгород	№ 640/8864/21 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТРІСТ» до Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТРІСТ» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у місті Києві, Державної податкової служби України, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку від 05.02.2020 року №21205, прийняте комісією Головного управління ДПС у м. Києві з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних;
- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві виключити Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТРІСТ» з переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку;
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмови в такій реєстрації Головного управління ДПС у м. Києві про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних №1347385/34352607 від 09.12.2019 року про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування у ЄРПН податкової накладної №1 від 02.09.2019 року;
- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТРІСТ» днем фактичного подання, а саме: податкову накладну №1 від 02.09.2019 року зареєструвати 18.09.2019 року.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що по факту отримання попередньої оплати за надання послуг за укладеним з ТОВ «Спринтер центр» договором позивач у встановленому порядку та строки направив для реєстрації податкову накладну №1 від 02.09.2020 р. Однак згідно з отриманою електронною квитанцією реєстрація такої була зупинена у зв`язку з невідповідністю вимогам п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку та запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття відповідного рішення. На виконання зазначеної вимоги позивач направив контролюючому органу пояснення та необхідні первинні документи, незважаючи на що рішенням комісії ГУ ДПС в м. Києві у реєстрації такої податкової накладної було відмовлено. Вказане рішення вважає протиправними та такими, що суперечить норма чинного законодавства, оскільки позивачем було надано до контролюючого органу необхідні пояснення та первинні документи на підтвердження реальності здійсненої операції та специфіки господарської діяльності товариства. Однак такі не були враховані відповідачем при прийнятті оскарженого рішення. Окрім того, звертає увагу суду на те, що законодавством встановлена певна послідовність прийняття рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості, яка в даному випадку дотримана не була.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.07.2021 р. відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.
Однак справа у встановлені нормами Кодексу адміністративного судочинства України строки Окружним адміністративним судом міста Києва розглянута не була. 
У зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва дана адміністративна справа була передана на розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду.
Ухвалою від 10.03.2025 дану адміністративну справу прийнято до свого провадження Закарпатським окружним адміністративним судом.
Ухвалою від 18.04.2025 Закарпатський окружний адміністративний суд замінив первісного відповідача в цій адміністративній справі на правонаступника – Головне управління ДПС у м. Києві.
13 травня 2025 року представник відповідачів подала через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відзив на позов, в якому проти заявлених позовних вимог заперечила. Зокрема, зазначила, що відсутність необхідних первинних документів та можливості їх ідентифікувати завадило підтвердженню реальності здійснення позивачем господарської операції, згідно з якою виписано податкову від 02.09.2019 року №1. Повідомляє, що ТОВ «ІНТРІСТ» віднесено до переліку ризикових платників податків на підставі наявної в контролюючого органу податкова інформація. 
Ухвалою від 06 січня 2025 року Закарпатський окружний адміністративний суд закрив провадження в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку від 05.02.2020 року №21205, прийняте комісією Головного управління ДПС у м. Києві з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, та зобов`язання виключити Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТРІСТ" з переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 20 серпня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТРІСТ» (далі – ТОВ «ІНТРІСТ») (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спринтер Центр» (далі – ТОВ «Спринтер Центр») (замовник) укладено договір №GDNZ-08/19, за умовами якого замовник замовляє та оплачує, а виконавець зобов`язується надати послуги по операціям з програмною продукцією, вказані у додатку №1 до цього договору, відповідно до передбачених цим договором вимог замовника, у обсягах та за плату, визначених у додатку №1 до цього договору. 
Пунктом 2.1 договору встановлено, що загальна вартість цього договору визначається у додатку №1. 
Згідно з п. 2.2 договору, замовник проводить розрахунки за цим договором в безготівковій формі шляхом внесення 100% передплати за проєкт впровадження на підставі виставленого виконавцем рахунку. 
Відповідно до додатку №1 до договору, загальна вартість послуг складає 679120,80 грн, в т.ч. ПДВ 113186,80 грн. Оплата 100% вартості послуг здійснюється протягом 3 банківських днів з моменту підписання договору на підставі рахунку виконавця. 
На підставі договору та рахунку на оплату №ИН-000002 від 27.12.2019 ТОВ «Спринтер Центр» перерахувало на банківський рахунок ТОВ «ІНТРІСТ» 679120,80 грн як передоплату за проєкт впровадження, що підтверджується платіжним дорученням №16779 від 02.09.2019.
За наслідком отримання коштів ТОВ «ІНТРІСТ» склало податкову накладну №1 від 02.09.2019 та надіслало таку для реєстрації до Єдиного державного реєстру податкових накладних.
Однак, відповідно до квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 18.09.2019 р., реєстрація податкової накладної №1 від 02.09.2019 р. зупинена у зв`язку з відповідністю вимогам пп. 1.6 п. 1 «Критерії ризиковості платника податку». У зв`язку з чим запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
04 грудня 2019 року ТОВ «ІНТРІСТ» надіслало повідомлення про подання пояснень та копій документів щодо податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрацію яких зупинено, до якого долучило копію платіжного доручення та укладеного з ТОВ «Спринтер Центр» договору.
За результатами розгляду поданого повідомлення 04 грудня 2019 року комісією Головного управління ДПС у м. Києві з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, 09 грудня 2019 року прийнято рішення №1347385/34352607 про відмову у реєстрації податкової накладної №1 від 02.09.2019, обґрунтоване неподанням платником податку копій документів, а саме: первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання, транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі: первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки; розрахункових документів, банківських виписок з особових рахунків.
Вважаючи відмову контролюючого органу здійснити реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протиправною та такою, що суперечить нормам чинного законодавства, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, в тому числі, стосовно реєстрації податкової накладної, регулюються нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (далі – ПК України) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до абз. 1 п. 201.10 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
При цьому п. 187.1 ст. 187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: 
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; 
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно п. 201.7. ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Положеннями п. 201.10 ст. 201 ПК України встановлений обов`язок продавця товарів/послуг при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Абз. 2 п. 201.10 ст. 201 ПК України встановлено, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ІНТРІСТ», як виконавець за договором №GDNZ-08/19 від 20.08.2019 склав податкову накладну №1 від 02.09.2019 р. у порядку пп. а) п. 187.1 ст. 187 ПК України за датою зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню.
Відповідно до абз. 5 п. 201.10 ст. 201 ПК України, підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Згідно абз. 10 п. 201.10 ст. 201 ПК України, якщо надіслані податкові накладні / розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.
П. 201.16 ст. 201 ПК України визначено, що реєстрація податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №117 від 21.02.2018 р. затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі – Порядок №117) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Так, п. 5 Порядку №117 передбачено, що податкова накладна / розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку.
Відповідно до квитанції про реєстрацію податкової накладної /розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 18.09.2019 р., реєстрація поданої податкової накладної №1 від 02.09.2019 р. була зупинена у зв`язку з тим, що така відповідає вимогам пп. 1.6 п. 1 Критеріїв ризиковості платника податку.
У разі коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну / розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної / розрахунку коригування зупиняється (п. 6 Порядку №117).
Згідно з пп. 1.6 п. 1 Критеріїв ризиковості платника податку, викладених в листі ДФС України від 07.08.2019 №1962/99-99-29-01-01 (далі - Критерії), комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС можуть розглядати питання щодо встановлення ризиковості платника податків, а саме:
- керівник платника податку та/або головний бухгалтер, та/або особа, що має право підпису, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстровані (перереєстровані) за адресою, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях і тимчасово окупованій території, в розумінні Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»;
- платник податку - юридична особа, який не має відкритих рахунків у банківських установах, крім рахунків в органах Державної казначейської служби України (крім бюджетних установ);
- платник податку, посадова особа та/або засновник якого був посадовою особою та/або засновником суб`єкта господарювання, якого ліквідовано за процедурою банкрутства протягом останніх трьох років;
- платником податку не подано контролюючому органу податкову звітність з податку на додану вартість за два останні звітні періоди всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 та абзацу першого пункту 49.2 і пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України;
- платником податку на прибуток не подано контролюючому органу фінансову звітність за останній звітний період всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 та пункту 46.2 статті 46 Податкового кодексу України (далі - Кодекс);
- в органах ДФС наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі поточної діяльності при реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданій на реєстрацію податковій накладній / розрахунку коригування. 
При цьому, п. 1.6 Критеріїв передбачає, що якщо виявлено, що платник податків має ознаки ризиковості згідно з пунктом 1.6 цих Критеріїв, то такий платник податків виноситься на розгляд Комісії в той самий день і вноситься до переліку ризикових платників у день проведення засідання Комісії, на якому прийнято відповідне рішення.
Відповідно до п. 12 Порядку №117, у разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.
Згідно п. 13 Порядку №117 у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування зазначаються:
1) номер та дата складання податкової накладної / розрахунку коригування;
2) порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно з УКТЗЕД / послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена;
3) критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(их) зупинено реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку;
4) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.
Отже, контролюючий орган зобов`язаний чітко вказати конкретний вид критерію, який встановлений пп. 1.6 п. 1 Критеріїв, та рішення, відповідно до якого позивача внесено до переліку ризикових платників, що безпосередньо впливає на можливість надання в подальшому платником податків відповідних документів, перелік яких визначений в Порядку №117. 
Однак, таких відомостей Квитанція від 18.09.2019 р. не містить. Окрім того, контролюючим органом не зазначено конкретний перелік документів, подання яких буде достатнім для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.
Жодних доказів обґрунтованості прийнятого рішення про зупинення реєстрації податкової накладної та наявності підстав для віднесення ТОВ «ІНТРІСТ» до переліку ризикових платників під час розгляду даної адміністративної справи в суді відповідачами надано не було. 
Дані обставини свідчать про те, що таке рішення відповідача 1 не відповідає критеріям чіткості, зрозумілості та обґрунтованості, що перешкоджає платнику податків своєчасно та в повній мірі виконати свої обов`язки та скористатись своїми правами, передбаченими чинним податковим законодавством, яким врегульовано порядок реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних.
Суд зауважує, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав (фактичних і юридичних) та переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли з приводу відмови контролюючого органу зареєструвати подану податкову накладну з мотивів ненадання платником податку первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування.
Проте суд не може погодитися з такою аргументацією правомірності прийнятого рішення з огляду на наступне.
Перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, визначений п. 14 Порядку №117, та включає в себе:
- договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них;
- договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції;
- первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні;
- розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків;
- документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.
Таким чином, вказаним переліком не конкретизовано, які саме документи подаються платниками податків, а тільки визначено їх загальний перелік для всіх можливих випадків.
Суд вважає, що не повідомивши позивача про те, які документи йому необхідно подати для здійснення реєстрації податкової накладної, а в подальшому відмовивши у проведенні такої з мотивів неподання достатнього обсягу таких, відповідач 1 порушив принцип правової визначеності, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.
Отже, невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі №822/1817/18 та від 04 грудня 2018 року у справі №821/1173/17.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Окрім того, суд враховує те, що здійснення моніторингу відповідності податкових накладних критеріям оцінки ступеня ризиків є превентивним заходом, спрямованим на убезпечення від безпідставного формування податкового кредиту за операціями, що не підтверджені первинними документами або підтверджені платником податку копіями документів, які складені з порушенням законодавства.
Здійснення моніторингу не повинно підміняти за своїм змістом проведення податкових перевірок як способу реалізації владних управлінських функцій податкового органу.
Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №822/1817/18, від 04.12.2018 у справі №821/1173/17, від 21.05.2019 у справі №0940/1240/18, від 12.11.2019 у справі №816/2183/18.
Отже, при вирішенні цього спору судом не встановлюється товарність відповідних операцій за спірною накладною, а лише перевіряється наявність підстав для її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
З матеріалів справи вбачається, що позивач у встановлений законодавством строк надіслав пояснення та копії документів на підтвердження реальності господарської операції.
Суд вважає, що подані позивачем документи у повній мірі розкривали здійснену господарську операцію, а тому у відповідної комісії були відсутні підстави для відмови позивачу у реєстрації податкової накладної №1 від 02.09.2019 р. в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Суд зазначає, що відмова у реєстрації податкової накладної з підстав ненадання копій документів, достатніх для прийняття рішення, можлива виключно за умови визначення вичерпного переліку таких документів. Тому суд вважає, що рішення контролюючого органу про відмову в реєстрації податкової накладної №1 від 02.09.2019 р. прийняте всупереч нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а тому є протиправним та підлягає скасуванню. 
Ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині оскарження Рішення Комісії №1347385/34352607 від 09.12.2019 року про відмову в реєстрації податкової накладної є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання належного та ефективного захисту порушених прав позивача, суд враховує наступне.
Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року №1246 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі – Порядок №1246), податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання однієї з таких подій:
- прийняття в установленому порядку та набрання чинності рішенням про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування;
- набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення);
- неприйняття та/або відсутність реєстрації в установленому порядку рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.
Пунктом 20 Порядку №1246 встановлено що у разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.
Дискреційні повноваження – це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Згідно Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційним є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
З огляду на визнання протиправними та скасування оспорюваного рішення у Комісії з`являється об`єктивний обов`язок зареєструвати спірну податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, оскільки у цьому випадку дискреція при прийнятті такого рішення відсутня.
Враховуючи наведене, суд вважає, що ТОВ «ІНТРІСТ» має право на реєстрацію податкової накладної №1 від 02.09.2019, а тому заявлена позовна вимоги підлягає задоволенню. 
Ч. 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд стягнути на його користь судові витрати, у тому числі витрати на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі 15000,00 грн.
Стосовно зазначеної вимоги суд зазначає наступне.
Згідно вимог ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в розумінні ч. 3 зазначеної статті належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Ч. 4 зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з положеннями ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Так, на підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката позивач долучив договір про надання правничої допомоги від 23.02.2021; рахунок на оплату №03 від 23.02.2021; платіжне доручення №1303 від 19.03.2021. 
Відповідно до п. 2.1 договору, виконавець Адвокатське об`єднання «Баєрс» зобов`язується надати, а клієнт ТОВ «ІНТРІСТ» прийняти та оплатити правничу допомогу, що складається з представництва інтересів клієнта у судових органах щодо оскарження рішення про відмову в реєстрації податкових накладних та зобов`язання зареєструвати податкові накладні, оскарження в судовому порядку рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку та зобов`язання виключити з переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку. 
Згідно з п. 3.2 договору, договірна ціна (вартість) правничої допомоги, обумовленої п. 2.1 цього договору, визначається за домовленістю сторін та складається з наступного:
- надання правничої допомоги з питань, передбачених п. 2.1.1-2.1.5 цього договору, становить 15000,00 грн без ПДВ;
- надання правничої допомоги з питань, передбачених п. 2.1.6 цього договору, становить 2800,00 грн без ПДВ за кожне судове засідання у випадку їх проведення та участі виконавця. 
На виконання умов такого договору платіжним дорученням №1303 від 10.03.2021 ТОВ «ІНТРІСТ» сплатило на рахунок Адвокатського об`єднання «Баєрс» 15000,00 грн. 
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу – це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Суд вважає, що при вирішенні питання про стягнення на користь позивача судових витрат суд зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з прецедентною практикою такого заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, п. 269).
Окрім того, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Ч. 7 ст. 134 КАС України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідач проти стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в даному випадку не заперечив.
Суд враховує, що реальність понесення позивачем витрат підтверджується матеріалами справи, а їх розмір є співрозмірним зі складністю справи.
З огляду на зазначене, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, а також їх співрозмірністю зі складністю справи, суд дійшов висновку, що заявлену позивачем до відшкодування вартість витрат на правничу допомогу слід стягнути з відповідача у сумі 15000,00 грн.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТРІСТ» (місцезнаходження: проспект Павла Тичини, буд. 1В, м. Київ, 02152, код ЄДРПОУ – 34352607) до Головного управління ДПС у м. Києві (місцезнаходження: вул. Шолуденка, буд. 33/19, м. Київ, 04116, код ЄДРПОУ ВП 44116011), Державної податкової служби України (місцезнаходження: пл. Львівська, буд. 8, м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ – 43005393) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення комісії, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмови в такій реєстрації Головного управління ДПС у м. Києві про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних №1347385/34352607 від 09.12.2019 року про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування у ЄРПН податкової накладної №1 від 02.09.2019 року.

3. Зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 1 від 02.09.2019 року, подану Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТРІСТ», днем фактичного подання, а саме 18.09.2019 року.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (місцезнаходження: вул. Шолуденка, буд. 33/19, м. Київ, 04116, код ЄДРПОУ ВП 44116011) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТРІСТ» (місцезнаходження: проспект Павла Тичини, буд. 1В, м. Київ, 02152, код ЄДРПОУ – 34352607) судові витрати у розмірі 4540,00 грн. (Чотири тисячі п`ятсот сорок гривень 00 коп.) та 15000,00 грн. (П`ятнадцять тисяч гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Р.О. Ващилін