П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 січня 2026 року 	 	справа 280/7553/24	

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:
головуючий суддя Суховаров А.В. 
судді Ясенова Т.І., Головко О.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14.08.2025 (суддя Кисіль Р.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зарахування періодів до стажу, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 09.08.2024 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за участі третьої сторони Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просить: визнати протиправними дії щодо неврахування до страхового стажу періодів навчання з 01.01.1985 по 01.07.1986 та з 01.09.1988 по 29.06.1992 в Дніпропетровському державному університеті; зобов`язати врахувати до страхового стажу періоди навчання з 01.01.1985 по 01.07.1986 та з 01.09.1988 по 29.06.1992 в Дніпропетровському державному університеті; визнати протиправними дії щодо неврахування позивачу до страхового стажу періоду з 22.03.2004 по 11.12.2009 в неповному обсязі; зобов`язати внести зміни до відомостей системи персоніфікованого обліку Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування стосовно фізичної особи-підприємця, включивши до індивідуальних відомостей про застраховану особу дані про страховий стаж з 22.03.2004 по 11.12.2009 та зарахувати до страхового стажу позивача період з 22.03.2004 по 11.12.2009; визнати протиправними дії щодо неврахування періодів військової служби з 01.05.2022 по 12.05.2022, з 23.05.2022 по 29.05.2022, з 30.05.2022 по 07.09.2022 до спеціальності та пільгового стажу в потрійному розмірі, як один місяць служби за три місяці; зобов`язати врахувати до спеціального та пільгового стажу в потрійному розмірі, як один місяць служби за три місяці періоди військової служби з 01.05.2022 по 12.05.2022, з 23.05.2022 по 29.05.2022, з 30.05.2022 по 07.09.2022.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14.08.2025 позов задоволений частково: визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо неврахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів навчання з 01.01.1985 по 01.07.1986 та з 01.09.1988 по 29.06.1992 в Дніпропетровському державному університеті; зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області врахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди навчання з 01.01.1985 по 01.07.1986 та з 01.09.1988 по 29.06.1992 в Дніпропетровському державному університеті; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Тернопільській області просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає що до страхового стажу не може бути зарахований період навчання з 01.09.1985 по 18.06.1992, згідно диплому НОМЕР_1 , оскільки період перевищує встановлений законодавством термін без виділення періоду військової служби та перетинається з періодом проходження військової служби. Уточнюючи довідки позивачем не надавались. Також зазначає, що період військової служби з 02.07.1986 по 08.06.1988 зараховано до стажу.
Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.
ОСОБА_1 06.05.2024 звернувся до територіального органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії згідно з пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області рішення №084050018429 від 13.05.2024, прийнятим за принципом екстериторіальності, відмовлено у призначенні пенсії. До страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1985 по 18.06.1992 згідно диплому НОМЕР_1 , оскільки період навчання перетинається з періодом військової служби. 
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Відповідно до пункту 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню. 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Згідно з пунктом 2.6 Інструкції №58 від 29.07.1993, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.
Посилання відповідача, як підставу відмови у задоволені позову, на порушення вимог законодавства в частині заповнення трудової книжки не може бути підставою для відмови у зарахуванні спірного періоду.
Суд наголошує, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Вказані відповідачем обставини, не можу бути підставою для виключення спірного періоду роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства (установи) не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. 
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.05.2022 у справі №120/1089/19-а. 
Також, слід врахувати правову позицію, викладену Верховний Судом у постановах від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а та від 19.12.2019 у справі №307/541/17, згідно якої підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи, а не правильність записів у трудовій книжці. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. 
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до пункту 8 Порядку №637 від 12.08.1993 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 у спірний період позивач з 01.09.1985 по 01.07.1986 навчався в Дніпропетровському державному університеті та з 17.07.1986 по 08.06.1988 служив в Збройних та з 01.09.1988 по 29.06.1992 знову навчався в Дніпропетровському державному університеті.
Відповідно до диплому серії НОМЕР_1 з 1985 року по 1992 рік позивач навчався в Дніпропетровському державному університеті та має кваліфікацію філолог, викладач української мови і літератури. Також у трудовій книжці є посилання на серію та номер диплому, на підставі яких були здійснені записи, та на серію та номер військового квитка.
Апеляційний суд, погоджується з висновком суду першої інстанції, що період навчання позивача з 01.09.1985 по 01.07.1986 та з 01.09.1988 по 29.06.1992 в Дніпропетровському державному університеті, згідно диплому серії НОМЕР_1 виданого 29.06.1992 та записів трудової книжки серія НОМЕР_2 , має бути зарахований до страхового стажу позивача.
Колегія суддів наголошує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист.
З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих ними доказів, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміні рішення суду першої інстанцій в його резолютивній частині.
Керуючись статтями 241-244, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14.08.2025 – без змін.

Постанова набирає законної сили з 06.01.2026 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя А.В. Суховаров 

судді Т.І. Ясенова 

судді О.В. Головко