ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року	Львів	Справа № 500/7165/24 пров. № А/857/7729/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

суддя у І інстанції Чепенюк О.В.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Тернопіль,
дата складення повного тексту рішення 31 січня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі – ГУ ПФУ в Тернопільській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) щодо незарахування періодів його роботи з 01.03.1992 по 28.12.1992 на посаді механіка трудомістких процесів агрофірми «Дністер» та з 28.12.1998 по 22.02.2000 на посаді механіка ферми КСП «Дністер» протиправною;
зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 01.03.1992 по 28.12.1992 на посаді механіка трудомістких процесів агрофірми «Дністер» та з 28.12.1998 по 22.02.2000 на посаді механіка ферми КСП «Дністер».
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 у справі №500/7165/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, позов було задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №192650012105 від 05.09.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначення пенсії.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01.03.1992 по 28.12.1992 на посаді механіка трудомістких процесів агрофірми «Дністер» та з 28.12.1998 по 22.02.2000 на посаді механіка ферми КСП «Дністер», з урахуванням вже зарахованих періодів та відповідно до виконання річного мінімуму трудової участі в господарстві.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Окрім того, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вирішив вийти за межі позовних вимог, визнавши протиправним та скасувавши рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №192650012105 від 05.09.2024 про відмову позивачу у призначенні пенсії, та зобов`язав ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01.03.1992 по 28.12.1992 на посаді механіка трудомістких процесів агрофірми «Дністер» та з 28.12.1998 по 22.02.2000 на посаді механіка ферми КСП «Дністер» з урахуванням вже зарахованих періодів та відповідно до виконання річного мінімуму трудової участі в господарстві.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, яке у своїй скарзі просило таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що згідно рішення про відмову у призначенні пенсії за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 22.02.2000, оскільки на титульній сторінці виправлено з порушенням вимог Інструкції ведення трудових книжок дату заповнення даної трудової; періоди роботи відповідно до наданої довідки №189 від 25.06.2024, дата народження у довідці не відповідає паспортним даним заявника. Оскільки стаж позивача становить 19 років 0 місяців 7 днів, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком, відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення віку 55 років 29.08.2024 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, надавши документи згідно з переліком, вказаним у розписці-повідомленні.
За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, рішенням якого від 05.09.2024 за №192650012105 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
У цьому рішенні вказано, що страховий стаж заявника складає 19 років 7 днів, що додатково підтверджується розрахунком стажу.
За змістом оскаржуваного рішення за наданими заявником документами до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано такі періоди роботи:
періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 22.02.2000, оскільки на титульній сторінці виправлено дату її заповнення, що є порушенням вимог Інструкції з ведення трудових книжок даної трудової;
періоди роботи відповідно до наданої довідки № 189 від 25.06.2024, оскільки дата народження у довідці не відповідає паспортним даним заявника.
Вважаючи таку відмову пенсійного органу протиправною, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09.07.2023 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV).
Як визначено частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу першого частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі – Порядок № 637), трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно пункту 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. 
Пункт 2.12 цієї Інструкції визначає, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. 
При цьому відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Як видно з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , позивач працював у Колективному сільськогосподарському підприємстві (КСП) “Дністер”:
запис №1: 01.03.1992, прийнятий механіком трудомістких процесів на фермі, підстава: протокол №1 від 01.03.1992,
запис №2: 28.12.1992, після перейменування працював механіком ферми колективного сільськогосподарського підприємства “Дністер”, підстава: протокол №2 від 28.12.1992,
запис №3: 22.02.2000, звільнений з роботи, підстава: протокол №1 від 22.02.2000.
Вказані записи є чіткими та зрозумілими, виконані належним чином посадовими особами, засвідчені їх підписами та скріплені печатками підприємств.
Отже, факт роботи позивача підтверджений належними записами його трудової книжки та дійсність якої не ставиться під сумнів відповідачами, даних щодо недоліків в частині внесених записів відповідачем у матеріалах справи не міститься.
Як встановлено судом, до страхового стажу позивача не зараховано вказаний період роботи через те, що на титульній сторінці є виправлення дати її заповнення та пенсійний орган вважає, що такий недолік трудової книжки не дозволяє зарахувати страховий страж, оскільки трудова книжка заповнена з порушення інструкції її ведення.
При цьому додатково на підтвердження вказаного періоду позивачем надано архівний витяг з книги трудового стажу №8, виданий Мельнице-Подільською селищною радою Чортківського району Тернопільської області 25.06.2024 за №189, який містить відомості про роботу ОСОБА_1 , рік народження 1970, в колгоспі «Дністер», а саме: виконання річного мінімуму трудової участі в господарстві та встановлений мінімум трудової участі на рік з березня 1992 по грудень 1999 роки.
Згідно з наданою довідкою №189 від 25.06.2024 періоди роботи не зараховані через невідповідність паспортним даним заявника, а саме позивач народився 1969 року, а згідно із записами в книзі трудового стажу « ОСОБА_1 , 1970 року народження».
Разом із тим, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції, що такі недоліки ніяким чином не впливають на можливість зарахування спірного періоду до страхового стажу, оскільки мова йде про одну й ту ж особу ОСОБА_1 , що додатково підтверджується записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 .
При цьому зміст довідки із вказаними періодами роботи відповідає та узгоджується з відомостям трудової книжки позивача, а також містить повні відомості про ПІБ працівника, а тому у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області було достатньо доказів для висновку, що такі документи та відомості стосуються саме позивача.
Апеляційний суд погоджується з твердженням суду першої інстанції, що певні недоліки трудової книжки не можуть бути підставою для виключення певного періоду роботи з трудового стажу позивача.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач не може нести відповідальність за правильність та належний порядок ведення та заповнення трудової документації, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.
Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій пенсійного органу щодо незарахування до страхового стажу спірних періодів роботи позивача з підстав недоліків трудової книжки.
Додатково апеляційний суд звертає увагу, що якщо поданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії документів було не достатньо, то пенсійний орган був зобов`язаний повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково (наприклад, уточнюючі довідки, копії наказів, архівні документи, тощо). У цьому випадку ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не надало суду доказів вчинення таких дій.
Таким чином, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для скасування судового рішення немає, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року у справі №500/7165/24 – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар