Постанова
Іменем України
 
26 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 613/735/21
провадження № 14-109цс25
 
Велика Палата Верховного Суду у складі
судді-доповідача Мартєва С. Ю.,
суддів: Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Ємця А. А., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Ткача І. В., Уркевича В. Ю., Шевцової Н. В.
розглянула справу за позовом Державного підприємства «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес 2020», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех» про визнання недійсними правочинів
за касаційною скаргою Державного підприємства «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат» на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 20 грудня 2022 року, постановлене суддею Сеник О. С., та постанову Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року, ухвалену колегією суддів у складі Маміної О. В., Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.           У травні 2021 року Державне підприємство «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат» (далі ? ДП «Богодухівський С/Г УКК») звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес 2020» (далі - ТОВ «Велес 2020»), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у якому просило:
1) визнати недійсними угоди від 24 грудня 2019 року, укладені ДП «Богодухівський С/Г УКК», про дострокове розірвання договорів оренди землі:
- від 24 травня 2012 року з ОСОБА_5 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6320810100:03:003:0039;
- від 24 травня 2012 року з ОСОБА_6 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6320810100:03:003:0040;
- від 13 липня 2013 року з ОСОБА_1 щодо 1/4 частини земельної ділянки з кадастровим номером 6320810100:03:003:0046;
- від 13 липня 2013 року з ОСОБА_1 щодо 3/4 частини земельної ділянкиз кадастровим номером 6320810100:03:003:0046;
- від 15 липня 2014 року з ОСОБА_4 щодо 1/2 частини земельної ділянкиз кадастровим номером 6320810100:02:005:0161;
- від 24 грудня 2013 року з ОСОБА_9 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6320810100:03:003:0071;
- від 15 липня 2014 року з ОСОБА_2 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6320810100:03:003:0081;
- від 24 грудня 2013 року зі ОСОБА_8 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6320810100:03:003:0087;
- від 24 грудня 2013 року зі ОСОБА_8 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6320810100:03:003:0089;
- від 24 травня 2012 року з ОСОБА_7 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6320810100:03:003:0110;
- від 29 березня 2017 року з ОСОБА_3 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6320810100:03:003:0125;
2) визнати недійсними договори оренди землі від 26 грудня 2019 року, укладені між ТОВ «Велес 2020» та:
- ОСОБА_5 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6320810100:03:003:0039;
- ОСОБА_6 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6320810100:03:003:0040;
- ОСОБА_1 щодо 1/4 частини земельної ділянки з кадастровим номером 6320810100:03:003:0046;
- ОСОБА_1 щодо 3/4 частини земельної ділянки з кадастровим номером 6320810100:03:003:0046;
- ОСОБА_4 щодо 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером 6320810100:02:005:0161;
- ОСОБА_9 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6320810100:03:003:0071;
- ОСОБА_2 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6320810100:03:003:0081;
- ОСОБА_8 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6320810100:03:003:0087;
- ОСОБА_8 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6320810100:03:003:0089;
- ОСОБА_7 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6320810100:03:003:0110;
- ОСОБА_3 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6320810100:03:003:0125.
2.           Позов підприємство мотивувало тим, що наказом від 27 березня 2018 року № 477 Фонд державного майна України (далі - ФДМУ) затвердив перелік об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2018 році, до якого увійшло й ДП «Богодухівський С/Г УКК». Наказом від 24 квітня 2018 року № 895 Регіональне відділення ФДМУ по Харківській області вирішило здійснити приватизацію шляхом продажу на аукціоні об`єкта малої приватизації - ДП «Богодухівський С/Г УКК».
3.           Зауважило, що інформаційне повідомлення Регіонального відділення ФДМУ по Харківській, Донецькій та Луганській областях про проведення продажу на аукціоні містило відомості про те, що ДП «Богодухівський С/Г УКК» орендує у приватних осіб земельні ділянки загальною площею 494,2163 га за 117 договорами оренди.
4.           Послалося на те, що 10 січня 2020 року Регіональне відділення ФДМУ по Харківській, Донецькій та Луганській областях і Товариство з обмеженою відповідальністю «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех» (далі - ТОВ «НВДЦ «Агротех») уклали договір купівлі-продажу ДП «Богодухівський С/Г УКК», а 28 січня 2020 року підписали акти приймання-передачі державного майна за цим договором.
5.           Зазначило, що наказом від 25 лютого 2020 року № 00434 Регіональне відділення ФДМУ по Харківській, Донецькій та Луганській областях вирішило припинити юридичну особу - ДП «Богодухівський С/Г УКК», призначило комісію з припинення юридичної особи та голову комісії. Відомості про перебування у стані припинення внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Проте директор ДП «Богодухівський С/Г УКК» ОСОБА_10 (звільнений з посади 28 квітня 2020 року) жодних документів, що стосувалися б права підприємства на оренду земельних ділянок, голові комісії з припинення не передав.
6.           Ствердило, що під час здійснення реорганізації підприємства йому стало відомо, що директор ОСОБА_10 без згоди органу приватизації розірвав всі договори оренди з фізичними особами. Зокрема, 24 грудня 2019 року він (директор) розірвав договори оренди землі, укладені ДП «Богодухівський С/Г УКК» з відповідачами, шляхом укладення відповідних додаткових угод, результатом яких стало добровільне розірвання договорів оренди землі та повернення земельних ділянок орендодавцям згідно з актами приймання-передачі. Натомість 26 грудня 2019 року власники земельних ділянок - фізичні особи, які є відповідачами у цій справі, уклали з ТОВ «Велес 2020» договори оренди земельних ділянок, які перебували в оренді ДП «Богодухівський С/Г УКК».
7.           Зауважило, що відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» з дня прийняття рішення про приватизацію ДП «Богодухівський С/Г УКК» (24 квітня 2018 року) і до завершення приватизації як саме підприємство, так і його уповноважені органи управління були позбавлені права без згоди органів приватизації вчиняти правочини, предметом яких є відчуження підприємством земельних ділянок, майнових прав на них, та / або внаслідок яких може відбутися зменшення розміру земельної ділянки, що належить такому підприємству або перебуває в його користуванні. Однак директор ДП «Богодухівський С/Г УКК» без згоди органу приватизації уклав угоди про розірвання договорів оренди землі близько зі 100 власниками земельних ділянок, які після прийняття рішення про приватизацію об`єкта перебували в користуванні ДП «Богодухівський С/Г УКК», зокрема й з відповідачами у цій справі.
8.           Підсумувало, що за таких обставин дії керівника ДП «Богодухівський С/Г УКК» є протиправними й такими, що порушують законний інтерес переможця аукціону ? покупця, на користь якого на момент укладення оспорюваних угод було прийнято рішення про приватизацію об`єкта малої приватизації. Тому в силу прямого припису абзацу чотирнадцятого частини четвертої статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» укладені 24 грудня 2019 року між ДП «Богодухівський С/Г УКК» та власниками земельних ділянок угоди про розірвання договорів оренди землі є недійсними.
9.           Зазначило, що внаслідок укладення нових договорів оренди землі ТОВ «Велес 2020» отримало право оренди земельних ділянок, що свідчить про порушення прав позивача як орендаря, а також переможця аукціону - покупця об`єкта малої приватизації - ДП «Богодухівський С/Г УКК» як правонаступника всіх майнових прав та обов`язків позивача, зокрема аналогічного права оренди щодо тих самих земельних ділянок, яке не можна вважати припиненим унаслідок незаконного розірвання договорів оренди землі директором підприємства.
10.        Вважало, що за таких обставин визнання недійсними і наступних договорів оренди землі, укладених ТОВ «Велес 2020» з власниками земельних ділянок, є належним та дієвим способом захисту прав позивача. Вимоги про визнання недійсними наступних укладених з ТОВ «Велес 2020» договорів оренди землі є похідними та залежать від задоволення вимог щодо визнання недійсними угод про розірвання, у зв`язку із чим об`єднані в один позов.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
11.        Суди встановили, що власниками земельних ділянок, які перебували в оренді у ДП «Богодухівський С/Г УКК», є:
- ОСОБА_5 - ділянки з кадастровим номером 6320810100:03:003:0039;
- ОСОБА_6 - ділянки з кадастровим номером 6320810100:03:003:0040;
- ОСОБА_1 - ділянки з кадастровим номером 6320810100:03:003:0046;
- ОСОБА_4 - 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером 6320810100:02:005:0161;
- ОСОБА_9 - ділянки з кадастровим номером 6320810100:03:003:0071;
- ОСОБА_2 - ділянки з кадастровим номером 6320810100:03:003:0081;
- ОСОБА_8 - ділянок з кадастровими номерами 6320810100:03:003:0087 та 6320810100:03:003:0089;
- ОСОБА_7 - ділянки з кадастровим номером 6320810100:03:003:0110;
- ОСОБА_3 - ділянки з кадастровим номером 6320810100:03:003:0125.
12.        27 березня 2018 року ФДМУ прийняв наказ № 447 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2018 році», яким включив ДП «Богодухівський С/Г УКК» до переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2018 році, згідно з додатками, а саме згідно з Переліком єдиних майнових комплексів державних підприємств і їх структурних підрозділів, у тому числі тих, що передані в оренду.
Згідно з цим наказом ФДМУ, додатками до нього, а також інформаційним повідомленням Регіонального відділення ФДМУ по Харківській, Донецькій та Луганській областях про проведення продажу на аукціоні об`єкта малої приватизації ДП «Богодухівський С/Г УКК» виставлене на аукціон як єдиний майновий комплекс.
13.        В інформаційному повідомленні Регіонального відділення ФДМУ, розміщеному на електронному майданчику, зазначено, що ДП «Богодухівський С/Г УКК» орендує у приватних осіб земельні ділянки загальною площею 494,2163 га за 117 договорами оренди. Ці земельні ділянки не обліковуються на балансі ДП «Богодухівський С/Г УКК» та не входять до складу єдиного майнового комплексу, що пропонується до продажу.
14.        24 квітня 2018 року Регіональне відділення ФДМУ по Харківській області видало наказ № 895 «Про прийняття рішення про приватизацію об`єкта малої приватизації», яким вирішило здійснити приватизацію ДП «Богодухівський С/Г УКК» шляхом продажу на аукціоні.
15.        Наказом від 19 грудня 2019 року № 01192 Регіональне відділення ФДМУ по Харківській області прийняло рішення про приватизацію об`єкта малої приватизації - ДП «Богодухівський С/Г УКК» шляхом його викупу ТОВ «НВДЦ «Агротех».
16.        24 грудня 2019 року ДП «Богодухівський С/Г УКК» та відповідачі уклали оспорювані у цій справі угоди про розірвання договорів оренди земельних ділянок та склали акти приймання-передачі (повернення) земельних ділянок.
Угоди про розірвання договорів оренди землі та акти приймання-передачі (повернення) земельних ділянок від імені ДП «Богодухівський С/Г УКК»підписав директор ОСОБА_20.
17.        Позивач надав копії договорів від 26 грудня 2019 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 як орендодавцями і ТОВ «Велес 2020» як орендарем щодо земельних ділянок, що перебували в оренді ДП «Богодухівський С/Г УКК», які були передані державному реєстратору для здійснення державної реєстрації припинення права оренди землі за ДП «Богодухівський С/Г УКК» та виникнення такого права у ТОВ «Велес 2020».
18.        З листа Регіонального відділення ФДМУ по Харківській, Донецькій та Луганській областях від 11 січня 2020 року № 20-05-00124 вбачається, що воно не надавало директору ДП «Богодухівський С/Г УКК» згоди на розірвання договорів оренди землі.
19.        10 січня 2020 року Регіональне відділення ФДМУ по Харківській, Донецькій та Луганській областях і ТОВ «НВДЦ «Агротех» уклали договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - ДП «Богодухівський С/Г УКК».
За пунктом 1.1 цього договору об`єкт приватизації - ДП «Богодухівський С/Г УКК» включає у себе всі активи і пасиви, інвентар, обладнання, устаткування та інше майно згідно з матеріалами інвентаризації станом на 31 серпня 2019 року.
Нерухоме майно, яке входить до складу об`єкта приватизації, належить державі Україні. Перелік нерухомого майна, яке передається у власність покупцю, наведено у додатку до договору купівлі-продажу, що є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.2 цього договору).
Згідно з переліком нерухомого майна об`єкта малої приватизації ДП «Богодухівський С/Г УКК» (додаток до договору купівлі-продажу від 10 січня 2020 року) у ньому не зазначені земельні ділянки, право оренди яких належало позивачеві за договорами, укладеними з орендодавцями - фізичними особами.
У пункті 1.3 згаданого договору зазначено, що земельні ділянки не входять до складу об`єкта приватизації, тому питання землекористування покупець вирішує самостійно в установленому чинним законодавством порядку після переходу до нього (покупця) права власності на об`єкт приватизації.
Покупець є правонаступником майнових прав (крім права постійного користування земельною ділянкою) і обов`язків ДП «Богодухівський С/Г УКК», код за ЄДРПОУ 00387298, відповідно до законодавства України (пункт 5.5 цього договору).
Згідно з пунктом 5.6 зазначеного договору протягом одного року з моменту підписання акта приймання-передачі державного майна слід провести державну реєстрацію припинення юридичної особи - ДП «Богодухівський С/Г УКК».
20.        За результатами інвентаризації складений зведений акт інвентаризації об`єкта малої приватизації - ДП «Богодухівський С/Г УКК», затверджений Регіональним відділенням ФДМУ по Харківській, Донецькій та Луганській областях 20 вересня 2019 року, з якого не вбачається, що право оренди земельних ділянок приватної форми власності увійшло до складу майна ДП «Богодухівський С/Г УКК» як єдиного майнового комплексу.
21.        У матеріалах інвентаризації майна ДП «Богодухівський С/Г УКК» на 31 серпня 2019 року немає інвентаризаційних описів із зазначенням земельних ділянок приватної форми власності, які орендуються.
22.        28 січня 2020 року Регіональне відділення ФДМУ по Харківській, Донецькій та Луганській областях і ТОВ «НВДЦ «Агротех» склали акт приймання-передачі державного майна, за яким продавець (Регіональне відділення ФДМУ по Харківській, Донецькій та Луганській областях) передає, а покупець (ТОВ «НВДЦ «Агротех») приймає проданий 10 січня 2020 року на електронному аукціоні об`єкт малої приватизації - ДП «Богодухівський С/Г УКК».
Додатками до акта приймання-передачі є перелік нерухомого майна об`єкта малої приватизації та перелік рухомого майна, що входить до об`єкта малої приватизації - ДП «Богодухівський С/Г УКК», в яких не значиться право оренди земельних ділянок, зокрема тих, власниками яких є відповідачі.
23.        Наказом від 25 лютого 2020 року № 00434 Регіональне відділення ФДМУ по Харківській, Донецькій та Луганській областях вирішило припинити юридичну особу - ДП «Богодухівський С/Г УКК» шляхом приєднання до покупця - ТОВ «НВДЦ «Агротех». 
Призначило комісію з припинення юридичної особи - ДП «Богодухівський С/Г УКК».
Визначило, що до комісії з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами ДП «Богодухівський С/Г УКК». 
Встановило перелік заходів та дій, передбачених чинним законодавством, що пов`язані з припиненням ДП «Богодухівський С/Г УКК».
24.        Станом на час розгляду справи судами до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань не внесено запису про припинення юридичної особи ДП «Богодухівський С/Г УКК» шляхом реорганізації.
25.        Рішенням від 11 січня 2021 року у справі № 922/89/20 Господарський суд Харківської області задовольнив позов ТОВ «НВДЦ «Агротех» до ДП «Богодухівський С/Г УКК», за участю третіх осіб: Регіонального відділення ФДМУ по Харківській, Донецькій та Луганській областях, ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ТОВ «Велес-2020», про визнання дій протиправними. 
Визнав незаконними дії ДП «Богодухівський С/Г УКК», спрямовані на вчинення без згоди органу приватизації правочинів, предметом яких є відчуження ДП «Богодухівський С/Г УКК» права оренди земельних ділянок, що перебували в його користуванні, вчинені з дня прийняття рішення про приватизацію ДП «Богодухівський С/Г УКК» та зобов`язав ДП «Богодухівський С/Г УКК» утриматися від вчинення таких дій.
Постановою від 09 червня 2021 року Східний апеляційний господарський суд залишив це рішення без змін.
Постановою від 04 серпня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду закрив касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Велес-2020», відкрите на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). 
Решту касаційної скарги ТОВ «Велес-2020» лишив без задоволення, а постанову Східного апеляційного господарського суду від 09 червня 2021 року - без змін.
26.        Згідно з листом Регіонального відділення ФДМУ по Харківській області від 30 вересня 2021 року № 20-10-13-кол-5 за матеріалами інвентаризації майна ДП «Богодухівський С/Г УКК», проведеної станом на 31 серпня 2019 року, результати якої затверджено 20 вересня 2019 року Регіональним відділенням ФДМУ по Харківській, Донецькій та Луганській областях, до складу майна підприємства не входили земельні ділянки, орендарем яких було ДП «Богодухівський С/Г УКК». За умовами договору купівлі-продажу від 10 січня 2020 року земельні ділянки не входять до складу об`єкта приватизації, тому питання землекористування покупець вирішує самостійно в установленому чинним законодавством порядку після переходу до покупця права власності на об`єкт приватизації. З огляду на зазначене та відповідно до чинного законодавства, питання правовідносин між покупцем ДП «Богодухівський С/Г УКК» та власниками орендованих земельних ділянок не входить до компетенції Регіонального відділення ФДМУ по Харківській області.
27.        Листом Регіонального відділення ФДМУ по Харківській, Донецькій та Луганській областях від 23 грудня 2020 № 10-04-11192 підтверджено, що земельні ділянки приватної форми власності, які орендуються державним підприємством, не є власністю підприємства та не обліковуються на його балансі.
Зміст рішення місцевого суду 
28.        Рішенням від 20 грудня 2022 року Богодухівський районний суд Харківської області у позові відмовив.
29.        Суд своє рішення суд мотивував тим, що жоден із досліджених ним документів не містить відомостей про те, що право оренди належних відповідачам земельних  ділянок входило до складу єдиного майнового комплексу ДП «Богодухівський С/Г УКК». Посилаючись на порушення положень частини четвертої статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», позивач також не зазначив ані конкретної суми, на яку зменшилась вартість майна, ані площі, на яку зменшився розмір земельної ділянки.
Отже, позивач не довів, що внаслідок укладення угод про розірвання договорів оренди з відповідачами відбулося зменшення вартості майна ДП «Богодухівський С/Г УКК» або зменшення розміру земельної ділянки, що належало підприємству або перебувало в його користуванні.
30.        Щодо посилань позивача на висновки, зроблені Господарським судом Харківської області в рішенні від 11 січня 2021 року у справі № 922/89/20 за позовом ТОВ «НВДЦ «Агротех» до ДП «Богодухівський С/Г УКК» про визнання дій протиправними, то, на переконання суду, в зазначеній справі надано оцінку саме діям директора ДП «Богодухівський С/Г УКК» з погляду їх відповідності Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна». 
Натомість суть позовних вимог у цій справі зводиться не до оспорення процедури приватизації чи порядку набуття або відчуження державного майна, а до оскарження договорів, укладених щодо орендованих земельних ділянок, які є власністю фізичних осіб, а не держави та не належали до об`єкта приватизації. Тому оспорювані угоди суд повинен оцінювати насамперед з погляду додержання сторонами цих угод вимог цивільного законодавства та порушення прав позивача саме відповідачами у справі.
31.        Суд констатував, що у справі немає доказів того, що власники земельних ділянок - відповідачі у справі (фізичні особи), укладаючи угоди про розірвання договорів оренди, знали або не могли не знати, що директор ДП «Богодухівський С/Г УКК» діяв без належних повноважень або що для укладення цих угод існували будь-які обмеження, зокрема пов`язані з приватизацією державного підприємства. Не довів позивач і того, що відповідачі - фізичні особи були обізнані про початок та конкретні строки процедури приватизації ДП «Богодухівський С/Г УКК».
32.        Суд відхилив аргументи третьої особи про те, що ТОВ «НВДЦ «Агротех» у силу прямого припису Закону України «Про оренду землі» є правонаступником ДП «Богодухівський С/Г УКК» у договорах оренди із фізичними особами, оскільки договори оренди земельних ділянок з ДП «Богодухівський С/Г УКК» припинені не у зв`язку з реорганізацією юридичної особи - орендаря.
Як установив суд, рішення про припинення ДП «Богодухівський С/Г УКК» шляхом приєднання до ТОВ «НВДЦ «Агротех» прийняті після укладення оспорюваних угод. Як станом на дату укладення оспорюваних угод (24 грудня 2019 року), так і на час ухвалення рішення у цій справі до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань не внесено запису про припинення юридичної особи - ДП «Богодухівський С/Г УКК» шляхом реорганізації.
Тож у розумінні частини п`ятої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа - ДП «Богодухівський С/Г УКК» не є припиненою шляхом реорганізації та приєднання до ТОВ «НВДЦ «Агротех», а останнє не набуло статусу правонаступника позивача як юридичної особи.
Разом з тим умовами договору від 10 січня 2020 року між продавцем - Регіональним відділенням ФДМУ по Харківській, Донецькій та Луганській областях і покупцем - ТОВ «НВДЦ «Агротех» передбачено інше, а саме те, що земельні ділянки не входять до складу об`єкта приватизації, тому питання землекористування покупець вирішує самостійно в установленому чинним законодавством порядку після переходу до покупця права власності на об`єкт приватизації. Питання землекористування після набуття права власності на об`єкт приватизації, як це передбачено договором купівлі-продажу від 10 січня 2020 року, третьою особою з відповідачами не вирішено, доказів цього у справі немає.
Отже, оспорювані угоди укладені до моменту переходу права власності на об`єкт приватизації, тому майнові права користування земельними ділянками приватної форми власності не увійшли до складу майнових прав, правонаступником яких є третя особа згідно з договором.
З огляду на зазначене суд виснував, що доводи про правонаступництво третьої особи у правовідносинах щодо оренди земельних ділянок не спростовують відсутності в договорі купівлі-продажу від 10 січня 2020 року положень щодо переходу права оренди земельних ділянок приватної форми власності та не є підставою для задоволення позову, тим більше, що цей позов заявило не ТОВ «НВДЦ «Агротех», а ДП «Богодухівський С/Г УКК».
33.        Щодо обраного позивачем способу захисту суд зазначив, що закон не передбачає визнання нікчемного правочину недійсним, оскільки нікчемним він є в силу закону. Тож позивач обрав неналежний (неефективний) спосіб захисту - визнання недійсними правочинів, які сам же вважає недійсними за законом (нікчемними).
34.        Також суд зауважив, що в позові позивач не зазначив, які конкретно його права (інтереси) порушили відповідачі - власники земельних ділянок. 
35.        Підсумовуючи, суд виснував, що немає підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсними оспорюваних угод про дострокове розірвання договорів оренди земельних ділянок, укладених орендарем з відповідачами, та, як наслідок, і для задоволення похідних позовних вимог про визнання недійсними договорів оренди землі, укладених між ТОВ «Велес 2020» та фізичними особами - відповідачами.
Зміст постанови апеляційного суду
36.        Постановою від 12 грудня 2023 року Харківський апеляційний суд апеляційну скаргу ДП «Богодухівський С/Г УКК» задовольнив частково. 
Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 20 грудня 2022 року змінив у частині мотивів відмови в задоволенні позову.
37.        Зазначив, що частина четверта статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачала певні обмеження щодо здійснення відповідних дій органами управління об`єктом приватизації без згоди органів приватизації з дати підписання договору купівлі-продажу і до переходу права власності до покупця або припинення приватизації. 
38.        Зауважив, що в цій справі встановлено, що наказом від 24 квітня 2018 року № 895 Регіональне відділення ФДМУ по Харківській області вирішило здійснити приватизацію ДП «Богодухівський С/Г УКК». Договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - ДП «Богодухівський С/Г УКК» був укладений 10 січня 2020 року, а 28 січня 2020 року підписаний акт приймання-передачі державного майна. Водночас  угоди про дострокове розірвання договорів оренди землі ДП «Богодухівський С/Г УКК» та відповідачі уклали у грудні 2019 року.
39.        З огляду на це апеляційний суд виснував, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про те, що угоди про розірвання договорів оренди землі, укладені з відповідачами, є нікчемними правочинами згідно із частиною четвертою статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», адже ці правочини укладені не в період з дати підписання договору купівлі-продажу до переходу права власності до покупця, а тому вони є оспорюваними правочинами.
40.        Послався на те, що у справі немає доказів на підтвердження того, що орендовані земельні ділянки, зокрема відповідачів, увійшли до єдиного майнового комплексу (предмета приватизації та продажу). 
З відповіді Регіонального відділення ФДМУ по Харківській області від 30 вересня 2021 року № 20-10-13 вбачається, що за договором купівлі-продажу від 10 січня 2020 року земельні ділянки не входять до складу об`єкта приватизації. 
Згідно з актом приймання-передачі державного майна від 28 січня 2020 року перелік нерухомого майна, що входить до складу об`єкта малої приватизації ДП «Богодухівський С/Г УКК», зазначений в додатках 1 та 2, не містить інформації про земельні ділянки відповідачів. 
Також з відповіді Регіонального відділення ФДМУ по Харківській, Донецькій та Луганській областях від 23 грудня 2020 року вбачається, що земельні ділянки приватної форми власності, які орендуються державним підприємством, не є власністю підприємства та не обліковуються на його балансі. У матеріалах інвентаризації майна ДП «Богодухівський С/Г УКК» на 31 серпня 2019 року відсутні інвентаризаційні описи із зазначенням земельних ділянок приватної форми власності, які орендуються ДП «Богодухівський С/Г УКК».
41.        З огляду на це апеляційний суд зробив висновок, що позивач не довів факту порушення його прав при укладенні оспорюваних правочинів, що є підставою для відмови в задоволенні заявленого позову. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
42.        05 січня 2024 року ДП «Богодухівський С/Г УКК» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 20 грудня 2022 року та постанову Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року, у якій просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
43.        Підставою касаційного оскарження зазначило пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Відомості про рух справи в суді касаційної інстанції та межі розгляду справи судом
44.        Ухвалою від 08 лютого 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду відкрив касаційне провадження у справі та витребував її матеріали з місцевого суду.
45.        В ухвалі зазначив, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підставу, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження у справі, а саме - застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених в постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 613/734/21.
46.        Ухвалою від 04 серпня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду призначив справу до судового розгляду.
47.        Ухвалою від 03 вересня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини третьої статті 403 ЦПК України.
48.        Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (далі також - колегія суддів) зазначила, що у частині четвертій статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» передбачено, що з дня прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства або пакета акцій (частки) господарського товариства і до переходу права власності до покупця або припинення приватизації об`єкта приватизації відповідно до частини шостої цієї статті без згоди органів приватизації такі підприємства (товариства), їх уповноважені органи управління не мають права щодо, зокрема: вчинення правочинів та/або господарських зобов`язань, предметом яких є відчуження підприємством та/або господарським товариством або набуття ним земельної ділянки та іншого нерухомого майна, та/або майнових прав на зазначені об`єкти та/або внаслідок яких може відбутися зменшення вартості такого майна або зменшення розміру земельної ділянки, що належить такому підприємству та/або господарському товариству або перебуває в його користуванні.
Якщо дії, передбачені частиною четвертою цієї статті, вчиняються без попереднього погодження органом приватизації та з покупцем (у період із дати підписання договору купівлі-продажу до переходу права власності до покупця), такий правочин є недійсним.
49.        Колегія суддів зауважила, що в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в аналогічний справі № 613/734/21 за позовом ДП «Богодухівський С/Г УКК», на яку є посилання у касаційній скарзі, зазначено: «Вказаною нормою передбачені певні обмеження щодо здійснення відповідних дій органами управління об`єктом приватизації без згоди органів приватизації з дати підписання договору купівлі-продажу і до переходу права власності до покупця або припинення приватизації. 
У цій справі суд встановив, що наказом Регіонального відділення ФДМУ по Харківській області від 24 квітня 2018 року № 895 прийнято рішення про приватизацію ДП «Богодухівський С/Г УКК». Договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - ДП «Богодухівський С/Г УКК» укладений 10 січня 2020 року, а 28 січня 2020 року підписано акт приймання-передачі державного майна. Водночас угоди про дострокове розірвання договорів оренди землі укладені директором ДП «Богодухівський С/Г УКК» і ОСОБА_3 03 грудня 2019 року. 
Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що угоди про розірвання договорів оренди землі, укладені з ОСОБА_3, є нікчемним правочином згідно з частиною четвертою статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», адже ці правочини укладені не у період з дати підписання договору купівлі-продажу до переходу права власності до покупця, а тому вони є оспорюваними правочинами».
50.        Колегія суддів виснувала, що положеннями статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» передбачені певні обмеження щодо здійснення відповідних дій органами управління об`єктом приватизації без згоди органів приватизації з дня прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу підприємства і до переходу права власності до покупця або припинення приватизації, у тому числі щодо розпорядження майновими правами об`єкта приватизації. Зазначені обмеження діють до завершення приватизації об`єкта.
За загальним правилом такі правочини є оспорюваними, крім правочинів, укладених у період з дати підписання договору купівлі-продажу до переходу права власності до покупця, які є нікчемними згідно із частиною четвертою статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна».
51.        Зауважила, що у справі, що переглядається, ДП «Богодухівський С/Г УКК» звернулося до суду з позовом до фізичних осіб (власників земельних ділянок) і ТОВ «Велес 2020» про визнання недійсними договорів про дострокове розірвання договорів оренди землі з ДП «Богодухівський С/Г УКК» як укладених директором підприємства без згоди органу приватизації усупереч частині четвертій статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», а також наступних договорів оренди землі, укладених власниками земельних ділянок(відповідачами) з ТОВ «Велес 2020», як похідних вимог. Одночасно вказувало, що в силу прямого припису абзацу чотирнадцятого частини четвертої статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна»укладені 24 грудня 2019 року між ДП «Богодухівський С/Г УКК» та власниками земельних ділянок угоди про розірвання договорів оренди землі є нікчемними з огляду на висновки, які зробили суди у господарській справі № 922/89/20 (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 серпня 2021 року), в якій за позовом ТОВ «НВДЦ «Агротех» визнано незаконними дії ДП «Богодухівський С/Г УКК», спрямовані на вчинення без згоди органу приватизації правочинів, предметом яких є відчуження ДП «Богодухівський С/Г УКК» права оренди земельних ділянок, що перебували в користуванні ДП «Богодухівський С/Г УКК», вчинені з дня прийняття рішення про  приватизацію ДП «Богодухівський С/Г УКК», та зобов`язано ДП «Богодухівський С/Г УКК» утриматися від вчинення таких дій.
52.        На переконання колегії суддів, оспорювані правочини про розірвання договорів оренди землі укладені у період після прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу підприємства до дати підписання договору купівлі-продажу та до переходу права власності до покупця, тому відсутні підстави для їх кваліфікації як нікчемних згідно із частиною четвертою статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», такі правочини є оспорюваними.
Разом з тим постановою від 04 серпня 2021 року у справі № 922/89/20, на яку послався позивач, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду залишив без змін постанову Східного апеляційного господарського суду від 09 червня 2021 року. 
У цій справі суди встановили, що колишній керівник ДП «Богодухівський С/Г УКК» вчинив дії з розірвання укладених ним договорів оренди земельних ділянок після прийняття рішення уповноваженим органом про приватизацію державного підприємства і без згоди уповноваженого органу, за отриманням такої згоди він до органу приватизації не звертався, на сьогодні зберігається реєстрація права оренди спірних земельних ділянок за ДП «Богодухівський С/Г УКК». 
Суди дійшли висновку, що, оскільки рішення про приватизацію відповідача було прийнято до вчинення дій із розірвання укладених договорів оренди земельних ділянок, ДП «Богодухівський С/Г УКК» здійснило незаконні дії, спрямовані на відчуження майнових прав щодо користування земельними ділянками за укладеними раніше договорами оренди земельних ділянок, наявність яких становила істотну інформацію для приватизації, у тому числі щодо спірних земельних ділянок, вказані договори про розірвання договорів оренди є нікчемними відповідно до статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна».
Верховний Суд у цій справі зазначив, що положеннями статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» передбачені певні обмеження щодо здійснення відповідних дій органами управління об`єктом приватизації без згоди органів приватизації з дня прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу підприємства і до переходу права власності до покупця або припинення приватизації. Наведена норма сама по собі не містить положень, які б надавали можливість вирішити питання про розмежування нікчемних і недійсних (оспорюваних) правочинів, як про це у касаційній скарзі просить скаржник. Разом з тим, як убачається із зазначеного, положення цієї норми регламентують поведінку відповідача у процесі приватизації, тому наявні підстави для її застосування до спірних правовідносин.
Отже, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вважав, що всі правочини, вчинені у процесі приватизації, тобто з дня прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу підприємства і до її завершення, з порушенням обмежень, встановлених у статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», слід кваліфікувати як нікчемні.
53.        Крім цього, колегія суддів вказує на необхідність формування висновку про те, яке майно та які права входять до складу державного або комунального підприємства як єдиного майнового комплексу та інше.
54.        Узагальнюючи, колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування частини четвертої статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 серпня 2021 року у справі № 922/89/20, та зробити висновок, що: положеннями статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна»передбачені певні обмеження щодо здійснення відповідних дій органами управління об`єктом приватизації без згоди органів приватизації з дня прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу підприємства і до переходу права власності до покупця або припинення приватизації, у тому числі щодо розпорядження майновими правами об`єкта приватизації. Зазначені обмеження діють до завершення приватизації об`єкта. За загальним правилом такі правочини є оспорюваними, крім правочинів, укладених у період з дати підписання договору купівлі-продажу до переходу права власності до покупця, які є нікчемними згідно із частиною четвертою статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна». 
Зазначає про необхідність формування висновків і в інших питаннях.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
55.        Касаційну скаргу ДП «Богодухівський С/Г УКК» мотивувало тим, що згідно з пунктом 13 частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» єдиний майновий комплекс державного або комунального підприємства, його структурного підрозділу - усі види майна, призначені для діяльності підприємства, його структурного підрозділу, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировина, продукція, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, включаючи права на земельні ділянки. 
56.        Зауважило, що в договорі купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - ДП «Богодухівський С/Г УКК» від 10 січня 2020 року (пункт 5.5) чітко було визначено (на що не звернув увагу місцевий суд), що покупець є правонаступником майнових прав (крім права постійного користування земельною ділянкою) і обов`язків ДП «Богодухівський С/Г УКК» відповідно до законодавства України. 
Тобто не відбулося правонаступництво лише щодо права постійного користування землею. Винятків для права оренди на землю не зазначено. Водночас суд помилково виснував, що до складу єдиного майнового комплексу не ввійшло право оренди (як майнове право) на земельні ділянки, що належать фізичним особам.
57.        Наголосило на тому, що відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» особи, які придбали державні або комунальні підприємства як єдині майнові комплекси, є правонаступниками їх майнових прав (крім права постійного користування земельною ділянкою) і обов`язків відповідно до умов договору між продавцем і покупцем та законодавства України. 
Аналіз наведеної норми закону свідчить, що передбачене правонаступництво хоча і є частковим, оскільки обмежується правом постійного користування земельною ділянкою, однак усі інші майнові права приватизованого підприємства передаються новому власнику в порядку правонаступництва у повному обсязі. 
58.        Зазначило, що частиною четвертою статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» визначений обмежений порядок та умови розпорядження речовими правами об`єкта приватизації, зокрема щодо відчуження майнових прав на земельні ділянки, які перебувають у його користуванні. 
Цією нормою встановлена заборона на вчинення визначених законом дій / прийняття рішень без згоди органів приватизації саме державним або комунальним підприємством, товариством, їх уповноваженими органами управління. Аналогічні норми застосував Харківський апеляційний суд під час розгляду справи № 613/171/21. 
Однак розірвання договорів оренди під час приватизації орендаря за відсутності згоди органу приватизації на укладення таких правочинів призвело до зменшення розміру земельних ділянок, що перебували в користуванні підприємства, а отже, здійснені всупереч інтересам останнього та інтересам переможця аукціону.
59.        Звернуло увагу на те, що судовими рішеннями у справі № 922/89/20 за позовом ТОВ «НВДЦ «Агротех» до ДП «Богодухівський С/Г УКК» про визнання незаконними дій встановлено, що ДП «Богодухівський С/Г УКК» на порушення частини четвертої статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» здійснило незаконні дії, спрямовані на відчуження майнових прав щодо користування земельними ділянками за укладеними раніше договорами оренди земельної ділянки після прийняття ФДМУ рішення про приватизацію підприємства. Суди помилково не врахували ці обставини.
60.        Зауважило, що Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 613/734/21 виснував, що правочини, укладені не у період з дати підписання договору купівлі-продажу до переходу права власності до покупця, є оспорюваними правочинами. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною [пункт «в» частини третьої статті 152 Земельного кодексу України]. Указане свідчить про наявність порушеного права позивача як підставу для звернення до суду з позовом, а також про ефективність обраного способу захисту.
61.        Наголосило, що висновки суду про те, що земельні ділянки приватної власності не ввійшли до складу об`єкта приватизації, жодним чином не стосуються предмета спору, оскільки спірним є саме право користування такими земельними ділянками, що є майновим правом та за законом є складовою єдиного майнового комплексу.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
62.        Здійснюючи касаційний перегляд справи, Велика Палата Верховного Суду повинна ex officio передовсім вирішити (пересвідчитися), чи має вона компетенцію для розгляду відповідної справи в порядку цивільного судочинства.
63.        Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
64.        Ознака «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом правових норм, які регулюють його діяльність. 
Категорія «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «всю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine), заяви № 29458/04 і 29465/04, параграф 24).
65.        Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ «суд, встановлений законом» має бути утворений безпосередньо на підставі закону, діяти в законному складі в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції.
66.        За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
67.        Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
68.        Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які діють за правилами цивільного і кримінального судочинства, а також господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
69.        Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити за відповідними судовими процедурами.
Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
70.        Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Конституції України).
71.        Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
72.        Згідно із частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
73.        У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
74.        Велика Палата Верховного Суду послідовно зазначала, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства [див. постанови від 12 жовтня 2022 року у справі № 183/4196/21 (провадження № 14-36цс22), від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21 (провадження № 14-32цс22), від 23 листопада 2021 року у справі № 641/5523/19 (провадження № 14-178цс20) та інші].
75.        Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог.
Подібні правові висновки сформовані також і в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року в справі № 210/5659/18 (провадження № 14-632цс19), від 27 жовтня 2020 року в справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20), від 12 жовтня 2022 року у справі № 183/41966/21 (провадження № 14-36цс22) та інших.
76.        Статтею 20 ГПК України встановлені особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими визначено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та у пункті 2 частини першої статті 20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду.
77.        У постанові від 12 травня 2020 року у справі № 925/308/18 (провадження № 12-10гс20) за позовом прокурора в інтересах держави визнання недійсними результатів аукціону з продажу приміщення і скасування протоколу цього аукціону, визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного приміщення, зобов`язання повернути спірне приміщення Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:
спори щодо приватизації державного (або комунального) майна виникають у зв`язку з його відчуженням, зміною чи припиненням правомочностей держави на таке майно та виникненням відповідного обсягу прав у суб`єктів права приватної власності. За загальним правилом спори щодо приватизації державного майна належать до господарської юрисдикції незалежно від суб`єктного складу сторін спору щодо відчуження майна - як юридичних, так і фізичних осіб. Тож при визначенні юрисдикції цієї справи слід виходити з характеру та змісту спірних правовідносин, у межах яких і за захистом яких звернувся позивач.
78.        Позовні вимоги, заявлені у цій справі, стосуються обставин вчинення директором державного підприємства, що вже перебувало у процедурі приватизації, правочинів, які, на переконання позивача, не лише суперечать правовому врегулюванню процедури приватизації, але й порушують законний інтерес переможця аукціону - покупця об`єкта малої приватизації. 
79.        Позивач обґрунтовував наявність у нього права оренди земельних ділянок, які є предметом оспорюваних договорів, саме правонаступництвом майнових прав та обов`язків, здійсненим внаслідок процедури приватизації, а також послався на норми права, які врегульовують згадану процедуру та й власне обмежували правомочності директора щодо вчинення правочинів від імені державного підприємства, що на час їх (правочинів) вчинення перебувало у процедурі приватизації.
80.        Ба більше, земельні ділянки, які перебували в оренді державного підприємства, використовувалися останнім у його господарській діяльності, та й з обґрунтування позовних вимог видно, що позивач й розраховував на їх подальше використання з такою ж метою, будучи переконаним, що право користування цією землею є складовою частиною приватизованого єдиного майнового комплексу.
81.        Велика Палата Верховного Суду наголошує, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
82.        Аналіз зазначених компонентів дає підстави для висновку про господарський характер цієї справи. Хоча сторонами оспорюваних правочинів є фізичні особи, однак зміст спірних правовідносин унеможливлює дослідження цих правочинів на предмет їх дійсності безвідносно до процедури приватизації, розгляд спорів щодо проведення якої належить до компетенції господарських судів.
83.        Отже, суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми процесуального права і помилково розглянули господарську справу в порядку цивільного судочинства. 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
Щодо суті касаційної скарги
84.        Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі у цій частині (пункт 5 частини першої статті 409 ЦПК України).
85.        Згідно із частиною першою статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу. 
86.        Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених у статтях 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги (частина друга статті 414 ЦПК України).
87.        Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
88.        Оскільки суди попередніх інстанцій розглянули справу з порушенням правил юрисдикції, Велика Палата Верховного Суду вбачає наявність підстав для скасування судових рішень із закриттям провадження у справі.
89.        Оскільки встановлено порушення судами правил предметної юрисдикції, які є безумовною підставою для скасування судових рішень і закриття провадження у справі, Велика Палата Верховного Суду інші аргументи касаційної скарги ДП «Богодухівський С/Г УКК» не аналізує.
90.        У разі закриття судом касаційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України позивачеві роз`яснюється його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Великої Палати Верховного Суду із заявою про направлення справи до відповідного суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.
91.        З огляду на те, що Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює позивачеві його право протягом десяти днів із дня отримання цієї постанови звернутися до Великої Палати Верховного Суду із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.
Щодо судових витрат
92.        Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
93.        Оскільки суд касаційної інстанції не змінює оскаржені судові рішення та не ухвалює нове рішення, то новий розподіл судових витрат Велика Палата Верховного Суду не здійснює.
Керуючись статтями 255, 400, 409, 414, 416, 418, 419 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
1.           Касаційну скаргу Державного підприємства «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат» задовольнити частково.
2.           Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 20 грудня 2022 року та постанову Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року скасувати.
3.           Провадження у справі № 613/735/21 запозовом Державного підприємства «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес 2020», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех», про визнання недійсними правочинів - закрити.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                     С. Ю. Мартєв
 
Судді:                                    О. О. Банасько                                           О. В. Кривенда
 
                                               О. В. Білоконь                                            М. В. Мазур
 
                                               О. Л. Булейко                                             К. М. Пільков
 
                                               І. А. Воробйова                                          С. О. Погрібний
 
                                               О. А. Губська                                              Н. С. Стефанів
 
                                               А. А. Ємець                                                 І. В. Ткач
 
                                               В. В. Король                                                В. Ю. Уркевич
 
С. І. Кравченко                                          Н. В. Шевцова