Справа № 278/2871/21 
Провадження №11-кп/801/89/2026 
Категорія: 11 
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1 
Доповідач: ОСОБА_2 

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2026 року   	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 

із секретарем ОСОБА_5 
за участю:
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
прокурора ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника - адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
обвинуваченого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 12021060410000253, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 – адвоката ОСОБА_8 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 27.11.2023, яким 

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичів, Житомирської області, громадянина України, особи з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, пенсіонера, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше судимого 
- 30.01.2020 Житомирським районним судом за ч. 1 ст. 263, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням 1 рік 6 місяців,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та засуджено:
-за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
-за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі;
-за ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши в цей строк час попереднього ув`язнення, починаючи з дня його фактичного затримання 06.06.2021 і до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 25372 (двадцять п`ять тисяч триста сімдесят дві ) грн 50 коп. витрат за проведення експертиз.
Вирішено долю речових доказів.

встановив:

П`ятого червня 2021 року в невстановлений досудовим розслідуванням час у ОСОБА_9 на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків виник умисел на вбивство потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілим, ОСОБА_9 підготував невстановлений у ході досудового розслідування предмет колото-ріжучої дії, і тримаючи його при собі цього ж дня близько 23 години прийшов до будинку потерпілих, який знаходиться по АДРЕСА_3 та почав стукати у вхідні двері, які були зачинені на металеву клямку. Після того як йому ніхто не відчинив ОСОБА_9 , шляхом прикладання власної фізичної сили, вибив запираючий пристрій дверей та увійшов до веранди, де усвідомлюючи протиправність своїх дій, гострою частиною заздалегідь підготовленого предмету колото-ріжучої дії умисно наніс один удар в ліву частину грудної клітини ОСОБА_10 , спричинивши останній тяжке тілесне ушкодження у вигляді рани по передній поверхні тулуба, від якої в його товщу розповсюджується раньовий канал з ушкодженням ребер, грудини, перикарду, серця та печінки, тулуба і таким чином вбив її.
Продовжуючи свій злочинний умисел, обвинувачений зайшов до спальної кімнати, де перебували потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . З метою вбивства ОСОБА_11 . ОСОБА_9 штовхнув її руками, від чого остання сіла на стілець, та відразу наніс їй згаданим предметом колото-ріжучої дії один удар в область грудної клітини праворуч та менше двох ударів навідмаш в область верхніх кінцівок, спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді поранення грудної клітини з пошкодження правої легені, що ускладнилось правобічним гемопневмотораксом, яке належить до тяжких тілесних ушкоджень з критерієм небезпеки для життя, а також легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді ран обох верхніх кінцівок.
Надалі ОСОБА_9 підійшов до ліжка, де спав ОСОБА_12 , та з метою заподіяння йому смерті наніс йому згаданим предметом колото-ріжучої дії один удар в область грудної клітини зліва, спричинивши тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани грудної клітини ліворуч, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Коли ОСОБА_9 виконав до кінця усі необхідні дії, спрямовані на вбивство ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , тобто на умисне протиправне вбивство трьох осіб, то втік з місця вчинення злочину. Проте злочин щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.
Окрім того, у невстановлений день травня 2015 року ОСОБА_9 перебуваючи у зоні проведення антитерористичної операції придбав уніфікований запал дистанційної дії типу УЗРГМ-2, споряджений вибуховими речовинами, та корпус осколкової гранати ОГ-17 до 30 мм пострілу ВОГ-17, які є вибуховим пристроєм, який зберігаючи при собі перевіз до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де зберігав без дозволу, передбаченого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 24.01.1995, Положенням про дозвільну систему, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576, Інструкцією про порядок виготовлення придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 №662, до 16 квітня 2021 року, тобто до того, коли його було вилучено працівниками поліції відділу поліції № 1 Житомирського РУН під час огляду місця події.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , ставить питання про скасування вирока Житомирського районного суду від 27.11.2023 року та направлення кримінального провадження до суду першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. 
Вимоги обґрунтовує тим, що обвинувачення висунуте не у спосіб, визначений законом, обвинувачення за ст.115 КК України та за ч.1 ст.263 КК України є неконкретним, кваліфікація інкримінованих діянь є невірною, обвинувальний акт не відповідає приписам ч.1 ст.291 КПК України, якими безальтернативно вказано, що обвинувальний акт складається слідчим, і лише у випадку, якщо прокурор не погоджується з обвинувальним актом, що був складений слідчим він може бути складений прокурором. Вказує, що суд у порушення вимог ч.1 ст.337 КПК України вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, виключивши очевидний факт, що обвинувачений був військовослужбовцем та самостійно перекваліфікувавши діяння ОСОБА_9 за ч.1 ст.263 КК України на «незаконне придбання та зберігання вибухових пристроїв», а також на те, що викладені фактичні обставини підозри не відповідають обвинуваченню, що викладене в обвинувальному акті.
Щодо обвинувачення за ч.2 ст.15 п.11 ч.2 ст.115 та ч.1 ст.115 КК України стверджує про недопустимість протоколу огляду місця події від 06.06.2021 року, оскільки він проведений неуповноваженим слідчим, яким не був включений в групу слідчих, а відомості в ЄРДР вже були внесені та на те, що вирок суду ґрунтується на припущеннях і на доказах, які не доводять вину ОСОБА_9 . Зокрема, зазначає, що протоколи прийняття заяв від потерпілих не є доказом у розумінні ст.84 КПК, картки виклику швидкої медичної допомоги, огляд трупа, висновок експерта №583 від 13.07.2021 року лише констатують наявність трупа, причину смерті тощо, інші висновки експертиз взагалі виправдовують ОСОБА_9 , оскільки його кров у домоволодінні потерпілих відсутня. Аргументує свої вимоги тим, що колючо-ріжучі предмети, якими завдавали ушкодження потерпілим є різними, оскільки ширина лезо відрізняється, а саме 35 мм, 42 мм, 45 мм, доказів того, що потерпілим було завдано ушкоджень одним ножем стороною обвинувачення не здобуто. Потерпілі ОСОБА_13 , особа якого взагалі не встановлена та потерпіла ОСОБА_14 , є зацікавленими особами, у котрих судом встановлені причини для обмови ОСОБА_9 , останні неодноразово застосовували насилля до померлої ОСОБА_10 , не виключено, що саме вони причетні до її смерті, їх показання є не послідовними та мають суттєві розбіжності, вони не бачили як ОСОБА_15 було нанесено тілесні ушкодження. Вважає помилковою оцінку суду показань свідка ОСОБА_16 та обвинуваченого, які заперечили факт неприязних відносин з потерпілими. Акцентує також увагу на показаннях лікаря ОСОБА_17 , який по приїзду на місце виявив ОСОБА_18 , з пораненням в область грудної клітини, при цьому вже був наявний трупний гіпостаз, а згідно п.3 висновку експерта №583 щодо ступеня розвитку трупних явищ вказано, що смерть ОСОБА_19 могла настати в межах приблизно 4-12 годин до огляду трупа на місці його виявлення, що на переконання захисника з урахуванням, що швидка, відповідно до картки виїзду швидкої медичної допомоги №390 приїхала в 23:06, то час смерті становить 20 год 00 хв, що не відповідає версії сторони обвинувачення. Вказує, що судом не доведений мотив злочину, що відсутній за с.115 КК України. Крім того, вказує, що судом невірно застосовані ч.1 ст.89, ч.1 ст.65 КК України, на час постановлення вироку ОСОБА_9 не є судимим. Звертає увагу, що призначаючи ОСОБА_20 покарання, суд невірно застосував ст.72 КК України, зарахувавши ОСОБА_20 день за день, у той час, як діяння за ст.263 КК України розпочато в травні 2015 року, при дії поправок «Савченко», а тому ОСОБА_9 має бути зараховане до призначеного вказаним вироком покарання строк попереднього ув`язнення з 06.06.2021 по день набрання цим вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Заслухавши головуючого суддю, думку обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, думку прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, виконавши вимоги ч.3 ст. 404 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу сторони захисту слід задовольнити частково з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права,з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінально-процесуальним кодексом України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з вироку, судом дотримані зазначені положення кримінального процесуального закону та висновки відповідають встановленим в ході судового розгляду обставинам. 
Щодо доведеності вини ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.
Кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 263 КК України настає зокрема, у випадку придбання та зберігання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
Дії, передбачені ч.1 ст. 115 КК України,кваліфікує як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині; передбачені ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України як закінчений замах на умисне вбивство двох осіб.
Обвинувачений ОСОБА_9 вину не визнав за ч. 1 ст.115, ч. 2 ст. 15 п.1 ч. 2 ст. 115 КК України, проте не заперечував, що зберігав за місцем проживання гранату, яку привіз із зони бойових дій у 2015 році. Конфліктів із потерпілими не мав.
З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що вина ОСОБА_9 за даними статтями є доведеною «поза розумним сумнівом», яка випливає із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків (доказів), зокрема:
- показаннями потерпілої ОСОБА_11 , яка пояснила, що 05 червня 2021 року ввечері вона та її чоловік ОСОБА_13 знаходились у кімнаті й готувались до сну. Мати ОСОБА_21 спала у інший кімнаті. О 22 годині 30 хвилин хтось постукав і мати пішла відкривати двері. Десь через 2 хвилини мати зайшла до них в кімнату і повідомила, що їй погано та вона піде на вулицю, з її рук випав телефон. Слідів крові на її одязі не було. В цей час до них в кімнату забіг обвинувачений, штовхнув її правою рукою на стілець і ножем, який тримав у правій руці, наніс удар в праву частину грудної клітини. Ніж мав коричневу ручку, довжина леза була близько 20 см. Обвинувачений намагався нанести ще удари, але вона закривалась руками. Слідів крові на обвинуваченому не було. ОСОБА_9 заявив, що буде усіх вбивати та підійшов до ОСОБА_22 , який спав на ліжку, а вона вибігла в іншу кімнату, де знаходився мобільний телефон і зателефонувала сусідці ОСОБА_23 . Як ОСОБА_9 наносив удари ОСОБА_24 не бачила. Після розмови з сусідкою вона повернулась до своєї кімнати де ОСОБА_9 вже не було. На вулиці вони виявили у ОСОБА_25 ушкодження на лівій частині грудної клітини. В цей час мати лежала правим боком на порозі перед вхідними дверима, на спині зліва халат був у крові, вона ще була жива, але коли чоловік підтягнув її на східці та поклав під голову подушку, вона померла. Через 20 хвилин приїхала швидка допомога та забрала їх у лікарню. Вважає, що ОСОБА_9 вчинив вбивство з метою помсти за образу своєї дружини - ОСОБА_26 , з якою у них за три дні до цих подій відбувся конфлікт, в ході якого вона вдарила останню по обличчю, а ОСОБА_27 у відповідь погрожувала їм розправою. Окрім того, ОСОБА_13 був винен ОСОБА_28 гроші за ліжко та одяг, який останній йому безкоштовно надав, але ОСОБА_26 хотіла щоб ОСОБА_29 забрав за ці речі гроші.
- показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який пояснив, що влітку 2021 року близько 23 години він спав у своїй кімнаті, дружина ОСОБА_14 готувалась до сну, а теща в цей час відпочивала у іншій кімнаті. Коли прокинувся, то побачив як ОСОБА_9 замахнуся ножем на дружину, яка сиділа на стільці біля телевізора, та наніс їй удар зверху донизу. Бачив це чітко, бо працював телевізор від якого було світло у кімнаті. Він підвівся з ліжка та побачив як обвинувачений ще раз намагався її вдарити ножем, але вона відбивалась руками та змогла вибігти з кімнати. Потім ОСОБА_29 сів на нього зверху та наніс ножем удар у грудну клітину та вибіг з будинку. Він вибіг за ним та побачив на східцях тещу з тілесними ушкодженнями, вона вже не могла розмовляти. ОСОБА_30 викликала швидку допомогу, яка приїхала через 15-20 хвилин. Також до них прийшла сусідка ОСОБА_23 з чоловіком, які викликали поліцію. Дружину в лікарню забрали першою, а його другим. Як ОСОБА_31 наносив удари тещі не бачив. Ніж, яким обвинувачений наносив удари мав темно-коричневу ручку, довжина леза була десь 20 см, ширина близько 3 см. Вважає, що обвинувачений помстився за те, що його дружина вдарила ОСОБА_26 
- показаннями потерпілого ОСОБА_32 , який повідомив суду, що 05 червня 2021 року після 22 години йому зателефонувала сестра та повідомила, що їх порізав ОСОБА_9 . Він не повірив, але через 5 хвилин зателефонувала сусідка ОСОБА_33 і сказала, що вбили матір. О 23 годині він приїхав у с. Сінгури, у будинку була тільки поліція, мати лежала на східцях без ознак життя, а сестру з чоловіком на той час вже забрала швидка.
- показаннями свідка ОСОБА_34 , який пояснив, що в червні 2021 року близько 23 години надійшов виклик, що порізали людину у с. Сінгури. На місце події приїхав через 7-10 хвилин, побачив жінку похилого віку, яка лежала на спині на східцях з зіяючою великою раною в області серця. Рана була від удару ножем, таке враження, що ніж провертали. Будь-яких реанімаційних заходів жінці він не проводив, а лише констатував смерть. Які були тілесні ушкодження в іншої потерпілої не пам`ятає, бо нею займалась інша бригада швидкої, але точно може сказати, що це було ножове поранення. У потерпілого на перший погляд було проникаюче поранення грудної клітини ліворуч, тобто в районі життєво-важливих органів. Чи був він у стані алкогольного сп`яніння не пам`ятає. Потерпілі пояснювали, що їх порізав чоловік через якийсь майновий спір. Потім приїхали працівники поліції та слідчо-оперативна група.
- показаннями свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що 05 червня 2021 року близько 15 години вона разом з чоловіком ОСОБА_35 знаходились в Житомирі на закупах після чого десь близько 17 години на маршрутному автобусі приїхали у с. Сінгури. Потерпілих того дня вона не бачила. Будь-яких конфліктів з ними ні вона ні її чоловік ніколи не мали, а навпаки допомагали їм. Під час вечері у них з чоловіком виник конфлікт з приводу продуктів, які той мав взяти з собою на війну. Десь о 19 годині 15 хвилин ОСОБА_31 на автобусі поїхав в Житомир. Сумку з продуктами ОСОБА_29 не взяв, через суперечку. Вона лягла спати та прокинулась о 00 голин 45 хвилин від того, що почав гавкати собака. Коли вийшла на вулицю, то побачила фари автомобіля, які світили їй в обличчя та почула крики поліцейських лягти на землю. Після того як вона закрила собаку в гаражі на неї поліцейські одягли кайданки й пристебнули до воріт, а самі побігли в будинок, звідки забрали одяг чоловіка. Вважає, що потерпілі оговорюють ОСОБА_9 , бо хочуть грошей.
Окрім того, свідок пояснила, що 16 квітня 2021 року до неї зателефонував дільничний та повідомив, що хоче оглянути її будинок в с. Сінгури. Приїхавши з ним на місце він просив її залишитись на подвір`ї, а сам зайшов всередину будинку, який був не замкнений. Після того як вийшов почав комусь телефонувати, а їй сказав не заходити в будинок. Через деякий час приїхали поліціянти з собакою та дільничний з понятими, які зайшли в будинок. Вона до будинку не заходила, а тому, що саме було вилучено їй не відомо. Їй лише показали згорток паперу. Під час огляду будинку були присутні лише одні чоловіки, жінок, окрім неї, тоді не було. Чи проводилась тоді фото та відео не пам`ятає. Заперечувала, що писала заяву у поліцію щодо зберігання ОСОБА_9 в їх будинку вибухових пристроїв.
- поясненнями свідка ОСОБА_36 повідомила, що з чужих слів їй відомо про вчинення Сушиним вбивства ОСОБА_10 
- поясненнями експерта ОСОБА_37 , який підтримав висновки експертизи, зокрема, щодо часу настання смерті ОСОБА_10 та пояснив, що строк проведення експертизи не може перевищувати одного місяця, однак вони були порушені через те, що 06.07.2021 отримано останнє лабораторне дослідження. Також експерт зазначив, що перші трупні плями з`являються через дві години з моменту смерті. Початок проявлення трупних плям залежить від того як розташований труп. При ОМП перші трупні плями, які були виявлені у ОСОБА_10 , знаходились на задній поверхні тіла, що для розташування трупа в даному випадку було закономірним. При внутрішній крововтраті трупні плями можуть розвиватись швидше. Зовнішніх ознак внутрішньої кровотечі може і не бути видно.
Також вину ОСОБА_9 підтверджують наступні докази враховані та оцінені судом першої інстанції: 
- протоколи прийняття заяв від потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , в яких вони просять притягнути обвинуваченого до відповідальності за те, що він о 22 годині 40 хвилин 05.06.2021 вбив ОСОБА_10 та спричинив їм тілесні ушкодження (а.к.п. 64-66 т. 3).
- протоколом огляду місця події 06.06.2021, згідно якого на східцях будинку АДРЕСА_3 , виявлено труп ОСОБА_11 у положенні на спині з косо-вертикальною щілиноподібною раною в ділянці грудної клітини та косо-вертикальної щілиноподібної рани на зовнішній поверхні лівої гомілки, зафіксовано пошкодження у верхній частині спереду правої поли халата, який спереду та ззаду просякнутий кров`ю.Окрім того, на бетонному покриті перед східцями, на порозі перед входом в будинок, на стіні та підлозі у коридорі, на металевій ручці дверей, що ведуть у кімнату №1, на лінолеумі, стіні та вимикачі в цій же кімнаті, на простирадлах, наволочці, килимі виявлено плями бурого кольору. Також було виявлено та вилучено три кухонні ножі, зуб жовтого кольору, волосся, стакан, дві чарки з рідиною, мобільний телефон «Samsung» (а.к.п. 6-30 т. 3).
- карткою виклику швидкої медичної допомоги №390 від 05.06.2021 вбачається, що о 22 годині 43 хвилини за адресою проживання потерпілих було викликано швидку медичну допомогу у зв`язку з ножовими пораненнями (а.к.п. 17-19 т. 4).
- протоколом огляду трупа 06.06.2021 на тілі ОСОБА_10 виявлено рану грудної клітини та поверхневу рану на лівій гомілці, які у подальшому деталізовані у висновку судово-медичної експертизи № 583 та встановлено, що смерть останньої настала від одиничного колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням серця та печінки. Вилучено одяг та відібрані зразки нігтьових пластин (а.к.п. 42-44 т. 3).
- висновком експерта № 583 від 13.07.2021 смерть ОСОБА_10 настала від крововтрати, яка розвинулась від одиночного, проникаючого, колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням серця та печінки в термін часу, який може вимірюватись хвилинами до її настання. Вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, утворились від одноразової проникаючої дії колючо-ріжучого предмету, який має лезо та обух та знаходяться в причинному зв`язку зі смертю. Враховуючи ступінь розвитку трупних явищ, слід рахувати, що смерть ОСОБА_10 могла настати в межах 4-12 годин від часу огляду трупа на місці його виявлення.
Легке тілесне ушкодження на передньо -зовнішній поверхні лівої гомілки утворилось від поверхневої дії ріжучого предмету, який мав ріжучий край, в термін часу, що може вимірюватись хвилинами до настання смерті та в причинному зв`язку зі смертю не знаходяться (а.к.п. 75-77 т. 3).
- висновками експертів № 110-МК від 06.08.2021, №111-МК від 09.08.2021 при дослідженні одягу потерпілої ОСОБА_10 на халаті виявлене наскрізне пошкодження на передній поверхні в верхній частині зліва, яке утворилось від проникаючої дії колючо-ріжучого предмету, який має обух та лезо, максимальна ширина клинка по всій довжині занурення в одяг складає 43 мм. Можливість утворення згаданого пошкодження від дії ножів, що були вилучені під час ОМП з будинку потерпілих, виключається (а.к.п. 88-90, 91-94 т. 4).
- висновком судово-медичної експертизи № 1162 від 27.07.2021 у ОСОБА_11 виявлене тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення грудної клітини з пошкодженням правої легені, що ускладнилось правобічним гемопневмотораксом, яке належить до тяжких тілесних ушкоджень з критерієм небезпеки для життя, а також легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді ран обох верхніх кінцівок. Як тяжкі так і легкі ушкодження утворилося від дії не менше 4 травмуючих дій гострого предмету, що має колючо-ріжучі властивості, не виключено в термін та за обставин вказаних у постанові про призначення експертизи. Потерпіла в момент спричинення даних ушкоджень могла знаходитись у будь-якому положенні, при якому ділянки тіла були б доступними для її травмуючого фактору. При цьому остання могла здійснювати будь-які цілеспрямовані дії до втрати свідомості, через розвиток крововтрати чи травмуючого шоку. Також експерт зазначив, що без надання медичної допомоги міг розвинутися шок термінальної стадії та призвести до смерті потерпілої, однак вказати час, через який могла настати смерть, не представляється можливим (а.к.п. 138-139 т. 3).
- висновком судово-медичної експертизи № 1163 від 27.07.2021 у ОСОБА_12 виявлене тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани грудної клітини ліворуч, яке належить до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, утворилося від одномоментної дії гострого предмету, що має колючо-ріжучі властивості, не виключено в термін та за обставин вказаних у постанові про призначення експертизи. Потерпілий в момент спричинення даного ушкодження міг знаходитись у будь-якому положенні, при якому ділянка тіла була б доступною для її травмуючого фактору. При цьому останній міг здійснювати будь-які цілеспрямовані дії до втрати свідомості, через розвиток травмуючого шоку (а.к.п. 136-137 т. 3).
- виписками з медичних карток стаціонарного хворого №№5184, 5185 вбачається, що 05.06.2021 у проміжок часу з 23 годині 47 хвилин до 23 години 55 хвилин в КП «Лікарня №1» Житомирської міської ради були доставлені потерпілі, а саме ОСОБА_10 з відкритою раною передньої стінки грудної клітини справа, пошкодженням правої легені, правобічним гемопневмотораксом, та ОСОБА_12 з колото-різаною раною м`яких тканин грудної клітини зліва (а.к.п. 70, 80-83 т. 3).
- протоколом огляду місяця події від 06.06.2021, згідно якого у потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 вилучено одяг, взуття зі слідами речовини бурого кольору та мобільний телефон «Huawei Y5-2018» (а.к.п. 46-60 т. 3).
- висновком експерта №116-МК від 04.08.2021 при дослідженні одягу потерпілої ОСОБА_11 на халаті виявлено наскрізні пошкодження на передній поверхні в середній частині справа та на задній поверхні лівого рукава знизу, які утворились від проникаючої дії колючо-ріжучого предмету, який має обух та лезо, максимальні ширина клинка по всій довжині занурення в одяг складає 35 мм. Можливість утворення згаданих пошкоджень від дії ножів, що були вилучені під час ОМП з будинку потерпілих виключається (а.к.п. 84-87 т. 4).
- протоколом слідчого експерименту, проведеного 15.07.2021 за участю потерпілої ОСОБА_11 , остання у ході цієї слідчої дії детально відтворила обставини спричинення їй тілесних ушкоджень за вказаних в обвинуваченні обставин, які в цілому відповідають її поясненням наданим у суді та висновку судово-медичної експертизи (а.к.п. 142-144 т. 3).
- протоколом слідчого експерименту, проведеного 15.07.2021 за участю ОСОБА_12 , потерпілий у ході цієї слідчої дії детально відтворив обставини спричинення йому тілесних ушкоджень та ОСОБА_11 за вказаних в обвинуваченні обставин, які відповідають його поясненням наданим у суді та висновкам судово-медичної експертизи (а.к.п. 146-150 т. 3).
- протоколом огляду місця події від 15.07.2021, згідного якого вхідні двері до будинку потерпілих зсередини закриваються на металеву клямку, а також виявлено навколо даного запираючого пристрою пошкодження у вигляді відлущення фарбового покриття та дрібних дерев`яних частин, аналогічні пошкодження виявлені на стулках дверей (а.к.п. 89-96 т. 3).
- висновком судово-медичної експертизи №827 від 08.08.2021 вбачається, що в ОСОБА_9 виявлені легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на правій верхній кінцівці та садна на лівій нижній кінцівці, які виникли від дії твердих тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, не виключено в термін та за обставин вказаних обвинуваченим та як зазначено у постанові про призначення експертизи (а.к.п. 84 т. 3).
та іншими доказами.
Водночас суд вважає недопустимим протокол обшуку від 06.06.2021 у будинку АДРЕСА_2 , оскільки він проведений з порушенням вимог ст. 233 КПК України, тобто без ухвали слідчого судді та який немає доказового значення (а.к.п. 34-40 т. 3).
Також суд не бере до уваги висновок №СЕ-19/106-21/6773-БД від 27.07.2021, оскільки він не містять будь-яких даних на підтвердження чи спростування вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів (а.к.п. 60-66 т. 4).
Крім того, за клопотанням сторони захисту в судовому засіданні Апеляційного суду були оглянуті протокол огляду місця події від 06.06.2021, протокол огляду місця події від 15.07.2021, огляд трупа від 06.06.2021, картку виклику швидкої медичної допомоги № 390 від 05.06.2021.
Вказані докази повністю узгоджуються між собою та з іншими доказами, дослідженим в судовому засіданні. Сукупність оцінених доказів дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.
Показання обвинуваченого колегія суддів розцінює як спосіб захисту з метою уникнення від кримінальної відповідальності, адже матеріали кримінального провадження містять достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_9 в інкримінованих кримінальних правопорушеннях.
В апеляційній скарзі стороною захисту порушується питання невідповідності обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України. В обґрунтування невідповідності обвинувального акту у провадженні №12021060410000253 сторона захисту вказує на складання прокурором обвинувального акту.
Згідно ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.
При цьому, відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений затверджувати чи відмовляти у затвердженні обвинувального акту, клопотань про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, вносити зміни до складеного слідчим обвинувального акта чи зазначених клопотань, самостійно складати обвинувальний акт чи зазначені клопотання.
На переконання колегії суддів, аналіз наведених норм закону свідчить про те, що право скласти прокурором обвинувальний акт самостійно не обмежено випадком коли прокурор не погодився з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.
Відтак колегія судді вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні суперечить, зокрема вимогам ст. 291 КПК України.
Крім того, питання невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України може бути предметом розгляду судом під час підготовчого судового засідання, як того вимагає положення ст. 314 КПК України, однак, згідно журналу підготовчого судового засідання та ухвали суду за його наслідками, вказане питання під час підготовчого судового засідання стороною захисту не порушувались.
Доводи щодо розбіжності у оголошеній підозрі та в формулюванні обвинувачення, висунутого ОСОБА_20 , суд вважає такими, що не ґрунтуються на законі через наступне. 
У формулюванні обвинувачення ОСОБА_9 були відображені всі суттєві моменти, які стосувалися як фактичної сторони, так і правової кваліфікації інкримінованих йому діянь. Позиція сторони захисту протягом усього кримінального провадження свідчить про те, що сторона захисту повністю розуміла зміст обвинувачення і здійснювала захист саме від цього, а не будь-якого іншого обвинувачення.
Зокрема, матеріалами провадження встановлено, що в судовому засідання 28.06.2022 року після оголошення прокурором обвинувального акта обвинувачений ОСОБА_9 зазначив, що пред`явлене йому обвинувачення зрозуміло, проте своєї вини в інкримінованому злочині не визнав (а.27-28, т.2).
Саме від обвинувачення такого змісту захищався ОСОБА_9 під час досудового розслідування та в ході судового розгляду, де відстоював власну версію подій, наводив доводи на спростування версії сторони обвинувачення, спираючись на власну оцінку тих фактичних і юридичних ознак інкримінованого правопорушення, які мають кримінально-правове значення, що дає підстави до висновку про належне усвідомлення змісту висунутого обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Колегія суддів вважає, що обвинувачення в обвинувальному акті було сформульовано достатньо детально, щоб побудувати ефективний захист, зважаючи на наведене немає підстав стверджувати, що зміст обвинувачення ОСОБА_9 є неконкретним, а тому належить визнати необґрунтованими доводи захисника про те, що ОСОБА_9 був дезінформований в питаннях сутності і характеру обвинувачення, що вплинуло на право на захист ОСОБА_9 у зв`язку з чим колегія суддів відхиляє цей довід захисника.
За змістом ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Саме частина обвинувального акта, де викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які сторона обвинувачення вважає встановленими, правова кваліфікація правопорушення і встановлює межі судового розгляду кримінального провадження. Тобто ці межі визначаються з урахуванням висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Аналогічне обґрунтування викладено у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 14 березня 2019 року №715/598/17, у постанові від 07 жовтня 2020 року № 347/1360/17, у постанові від 28 січня 2021 року №320/3486/19.
Щодо формулювання судом обвинувачення, визнаного ним доведеним, суд першої інстанції зазначив усі елементи, які утворюють склади злочинів, в яких обвинувачений визнаний винуватим. Порушень вимог ст.337 КПК України щодо меж судового розгляду не встановлено.
Твердження захисту про те, що суд першої інстанції вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, та виключив той факт, що ОСОБА_9 є військовослужбовцем не відповідає дійсності. Виключення судом посилання на те, що ОСОБА_9 (звільнений з військової служби в 2015 р. а.п. 83 т.1) вчинив кримінальні правопорушення, будучи військовослужбовцем не впливає на кваліфікації його діяння за інкримінованими статтями Кримінального Кодексу.
Щодо доводів апеляційної скарги сторони захисту про недопустимість протоколу огляду місця події від 06.06.2021.
Так, огляд домоволодіння був проведений 06.06.2021 року слідчим ОСОБА_38 , який був включений до групи 07.06.2021 року, що жодним чином не впливає на допустимість доказів, досліджених судом, оскільки це не звузило права обвинуваченого або ж обмежило його в можливостях їх ефективного використання, як зазначає Верховний Суд у постанові від 31.08.2022 (справа № 756/10060/17).
Крім того, вказана слідча дія була проведена на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України як невідкладна, після проведення якої за результатами розгляду клопотання слідчого, слідчим суддею надано дозвіл на проведення цього огляду, а отже, слідчим суддею перевірено наявність законних підстав для проведення огляду в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, і жодних порушень вимог ч. 3 ст. 214 КПК України немає.
Огляду місця події проводився слідчим за участю двох понятих, інспектора-криміналіста та судово-медичного експерта, з дотриманням вимог ст.ст. 222, 223, 227 КПК України. Зауважень та заперечень під час проведення огляду не надавалось.
Щодо тверджень сторони захисту. що протокол прийняття заяв від потерпілих не є доказом у розумінні ст. 84 КПК України, то суд зазначає наступне.
Зі змісту протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 06.06.2021 року, згідно до яких ОСОБА_12 та ОСОБА_11 повідомили про вбивство ОСОБА_10 та нанесення їм тілесних ушкоджень, під час допиту судом потерпілі підтвердили обставини, вказані у заявах. За таких обставин, суд оцінив протокол прийняття заяв про вчинення кримінального правопорушення від 06.06.2021 року в частині повідомлення про нанесення їм тілесних ушкоджень та вбивство ОСОБА_10 як таким, що відноситься до різновиду доказів як документ.
Вказане відповідає вимогам ч. 2 ст. 84 КПК України оскільки до доказів відносять: показання, речові докази, документи, висновки експерта. Вказані протоколи прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення є самостійним доказом та не залежить від показань потерпілого.Крім цього, вказані протоколи прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення складені за участі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які були належним чином повідомлені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину та підтверджується протоколами допиту потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , слідчих експериментів та показаннями наданими суду.
В ч.2 ст..65 КК України зазначено «Особі, яка вчинила злочин , має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».
Обираючи підсудному покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети – не тільки кари, а виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості (ст.372 КПК України).
З огляду на вимоги закону, що стосується призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , то на думку апеляційного суду, воно призначене судом відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, врахувавши при цьому, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, має родину, має постійне місце проживання, частково визнав вину, негативно характеризується дільничним та позитивно старостою Новогуйвинської селищної ради.
Також врахував обставини, які обтяжують покарання, до яких відніс вчинення злочину повторно, рецидив злочинів, відсутність пом`якшуючих обставин.
Крім того, суд враховує і поведінку обвинуваченого після вчинення злочину – вину визнав вибірково, і думку потерпілих, які наполягали на суворій мірі покарання обвинуваченому ОСОБА_9 .
При призначенні покарання суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).
Отже, визначений судом першої інстанції вид і розмір покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, є законним та справедливим, та таким, що відповідає загальним засадам призначення покарання і є для обвинуваченого ОСОБА_9 достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. 
Колегія суддів бере до уваги і висновки, викладені в Постанові Верховного Суду від 30.09.2025 в даному кримінальному провадженні.
Під час перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій касаційним судом перевірено та оцінено всі докази у кримінального провадженні, а отже повторного дослідження апеляційним судом при новому судовому розгляді в суді апеляційної інстанції не потребує 
У відповідності до ч.2 ст.439 КПК України - вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
Враховуючи, що при новому розгляді у суді апеляційної інстанції стороною захисту не надано інших даних ніж ті, які були предметом розгляду у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій та дотримуючись керівних роз`яснень ч.6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та положень ч.2 ст.439 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду першої інстанції слід переглядати в частині зарахування ОСОБА_9 строку попереднього ув`язнення в строк покарання.
Щодо вимог про зарахування ОСОБА_9 попереднього ув`язнення у строк покарання, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Частина п`ята статті 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання від 26 листопада 2015 року (далі - Закон України № 838-VIII) передбачала, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У строк попереднього ув`язнення включається строк, зокрема тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування.
Разом з тим, Законом України від 18 травня 2017 року № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» (далі Закон України № 2046-VIII), який набрав чинності 21 червня 2017 року, ч. 5 ст.72 КК викладено у такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті...».
Разом з тим, Законом України від 18 травня 2017 року № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» (далі Закон України № 2046-VIII), який набрав чинності 21 червня 2017 року, ч. 5 ст. 72 КК викладено у такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті...».
Так, ОСОБА_9 вчинено кримінальні правопорушення за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України – 05.06.2021, за ч. 1 ст. 263 КК України - травень 2015. ОСОБА_9 затримано 06.06.2021 року за епізодами за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України в порядку ст. 208 КПК України відповідно до протоколу затримання особи, і з цього часу він перебуває під вартою в межах даного кримінального провадження. За епізодом за ч. 1 ст. 263 КК України ОСОБА_9 запобіжний захід не обирався. 
Кримінальні провадження за усіма епізодами розглядались судом в одному провадженні, тому за наведених обставин зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання необхідно здійснювати за приписами ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 2046-VIII від 18 травня 2017 року, відповідно до якого змінено правила зарахування до покарання строку попереднього ув`язнення Законом України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII.
Однак, суд першої інстанції неправильно застосував положення ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 838-VIII, оскільки ОСОБА_9 вчинив злочини, передбачені 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України вже після набрання чинності Законом України № 2046-VIII, тому у строк покарання має бути зарахований час попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
При цьому, відповідно до ст. 1 Закону України Про попереднє ув`язнення № 3352-XII від 30 червня 1993 року попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Отже, 06.06.2021 ОСОБА_9 затримано в порядку ст. 208 КПК України та в подальшу му йому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 27.11.2023 ОСОБА_9 засуджено за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши в цей строк час попереднього ув`язнення, починаючи з дня його фактичного затримання 06.06.2021 і до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 26.09.2024 року змінено вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 27.11.2023. Ухвалено на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України 2046-VII від 18 травня 2017 року зараховано ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 06.06.2021 по 02.08.2021 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, на підставі 4.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 03.08.2021 по 26.09.2024 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Постановою Верховного суду від 30.09.2025 року ухвалу Житомирського апеляційного суду від 26.09.2024 року скасовано і призначено новий судовий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Отже, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 слід рахувати з дня затримання (06.06.2021) по день розгляду провадження апеляційним судом (26.09.2024) включно та з часу розгляду судом касаційної інстанції (30.09.2025) по день набрання вироком законної сили (04.02.2026).
За вимогами статті 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
За наведених обставин та з урахування вищевказаних вимог закону слід змінити вирок в частині зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 420, 615 КПК України суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 – адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 27.11.2023 відносно ОСОБА_9 ,-змінити в частині зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 2046-VIII від 18 травня 2017 року у строк остаточно призначеного покарання ОСОБА_9 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 06.06.2021 по 26.09.2024 включно та з 30.09.2025 по 04.02.2026 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
В решті вирок суду залишити без зміни.
Копію вироку негайно обвинуваченому ОСОБА_9 .
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 3-х (трьох) місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4