ОКРЕМА ДУМКА
судді ОСОБА_1 
справа № 404/6535/19
провадження № 51-3899км25
Вважаю, що колегія суддів Верховного Суду необґрунтовано ухвалила про виключення із вироку суду та ухвали суду апеляційної інстанції рішення про призначення винному покарання.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 Кримінального кодексу України (далі - КК), за вироком суду особа може бути звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК. 
Вважаю, що відсутнє підґрунтя до рішення, визнавши особу винуватою за конкретною статтею КК, звільняти її від покарання, не призначаючи його.
Суди попередніх інстанцій, визнавши обвинуваченого винуватим, обґрунтовано виходили із того, що за приписами закону України про кримінальну відповідальність призначення покарання передує звільненню від нього у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до положень ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК. 
Таке правозастосування узгоджуються із висновками, наведеними в здійсненому Верховним Судом України «Аналізі судової практики застосування норм закону про звільнення від кримінальної відповідальності (покарання) у зв`язку із закінченням строків давності» (http://nbuv.gov.ua/UJRN/vvsu_2015_2_4).
Приписи ч. 3 ст. 88 КК, де йдеться про те, що особи, засуджені за вироком суду із звільненням від покарання або без призначення покарання, визнаються такими, що не мають судимості, безперечно засвідчують, що кримінальний закон розрізняє як відмінні одна від іншої такі форми реалізації кримінальної відповідальності як звільнення від покарання та засудження без призначення покарання. 
При цьому, такої форми реалізації кримінальної відповідальності, як звільнення особи від призначення покарання в КК не передбачено. 
Єдиною підставою не призначати винуватій особі покарання є випадки, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В такому разі, за наявності відповідних підстав, суд повинен постановити обвинувальний вирок і звільнити особу від покарання без його призначення. 
Вважаю, що колегією суддів в цьому провадженні безпідставно застосований такий спосіб тлумачення як системний аналіз «формулювань, використаних у кримінальному законі», в той час як системний аналіз норм закону України про кримінальну відповідальність не свідчить на користь ухваленого Судом рішення.
Мотиви, покладені Судом в обґрунтування постанови про зміну рішень судів попередніх інстанцій, можна розглядати, на моє переконання, як пропозиції щодо змін відповідних приписів КК, а не як чинне нормативне підґрунтя до висновків щодо застосування приписів статей 49, 74 КК у їх взаємопоєднанні.
Якщо пристати до правозастосування, за яким звільненням від покарання є звільнення не від конкретного виду й розміру покарання, призначеного судом, а відмова від його призначення в цілому, то беззмістовним буде перегляд справи за нововиявленими обставинами в порядку, визначеному статтями 459 - 464 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у разі, коли новим вироком встановлено, що в розумінні ч. 3 ст. 49 КК були перервані строки давності щодо кримінального правопорушення, за яке особа засуджена за попереднім вироком, отже наявне підґрунтя до застосування п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК, статей 70, 71 КК за відповідним зверненням потерпілого чи прокурора або інших учасників провадження та осіб, інтересів яких це стосується.
Як відомо, за приписами ч. 4 ст. 466 КПК суд має право не досліджувати докази щодо обставин, що встановлені в судовому рішенні, яке переглядається за нововиявленими або виключними обставинами, якщо вони не оспорюються. 
Жодна із норм, на мою думку, на які послався Суд в цьому провадженні, зокрема передбачені: частинами 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК щодо звільнення від покарання; статтями 75, 79, 104 КК щодо звільнення від відбування покарання; ст. 78 КК щодо звільнення від призначеного покарання, не дає підстав до обґрунтування висновку, що під звільненням від покарання необхідно розуміти звільнення не від конкретного виду й розміру покарання, призначеного судом, як невід`ємної складової відповідної форми реалізації кримінальної відповідальності, а відмову суду від його призначення.
З наведених підстав вважаю, що Судом в цьому провадженні неправильно застосовано приписи ч. 5 ст. 74 КК з підстав, передбачених ст. 49 КК.
Суддя 
ОСОБА_1