ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 січня 2026 року м. Житомир справа № 640/14507/19
категорія 111030100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черноліхова С.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Коралл-ТВ Плюс" до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коралл-ТВ Плюс» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва суду з позовом, в якому просить визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 12.07.2019 № 00009021402, № 00009031402 і № 00009041402.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що спірні рішення відповідач прийняв на підставі необгрунтованих висновків перевірки про фіктивність господарських операцій з контрагентом ТОВ «Житлобудмонтаж» (попередня назва ТОВ «Будівельна компанія «Альтор»). Такі твердження контролюючого органу спростовуються первинними документами, що свідчать про реальність всіх господарських операцій. 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.08.2019 вказану позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження у справі.
Відповідач у відзиві на позов просить у його задоволенні відмовити, оскільки неможливо встановити осіб, які могли здійснювати фінансово-господарську діяльність від імені ТОВ «Житлобудмонтаж» (попередня назва ТОВ «Будівельна компанія «Альтор»). Фактично ТОВ «Коралл-ТВ Плюс» було проведено господарські операції з вказаним контрагентом шляхом формального складення первинних документів, які не супроводжувалися дійсним рухом активів.
У відповіді на відзив позивач просить позов задовольнити. Оскільки до перевірки було надано оформлені належним чином первинні документи, що підтверджують реальність господарських операцій з вказаним контрагентом і він не може нести відповідальність за дії свого контрагента.
На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, дана справа отримана Житомирським окружним адміністративним судом за належністю та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Черноліхову С.В.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 27.03.2025 дану справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
04.11.2025 ухвалою суду призначено судове засідання в даній справі на 27.11.2025.
27.11.2025 замінено відповідача по справі ГУ ДФС у м. Києві на правонаступника - ГУ ДПС у м. Києві і відкладено розгляд справи на 18.12.2025.
18.12.2025 суд перейшов до розгляду справи у письмовому провадженні.
Суд, розглянувши позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, дійшов наступних висновків.
Встановлено, що посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Коралл-ТВ Плюс». В її ході було виявлено такі порушення:
- пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 65431,00 грн, в т. ч.: за 2016 рік в сумі 65341,00 грн;
- п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п.198.2, п.198.3 ст. 198, п. 200.1, 200.10 ст. 200 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на 41108,00 грн, в тому числі за травень 2016 року в сумі 26614,00 грн, за серпень 2016 року в сумі 14494,00 грн, та завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на загальну суму 3297,00 грн за серпень 2016 року.
Результати перевірки відображені в акті № 388/26-15-14-02-02/33641170 від 19.06.2019.
На підставі цього акта контролюючим органом 12.07.2019 прийняті податкові повідомлення-рішення:
- № 00009021402 про збільшення грошового зобов`язання по податку на прибуток приватних підприємств на 65431,00 грн основного платежу і 16358,00 грн штрафних санкцій;
- № 00009031402 про збільшення грошового зобов`язання по податку на додану вартість на 14494,00 грн основного платежу і 7247,00 грн штрафних санкцій;
- № 00009041402 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на 3297,00 грн.
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України), для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
В пункті 44.2 статті 44 ПК України зазначено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно з п. 185.1 ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Відповідно до п. 187.1. ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно з п. 188.1 ст. 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
За правилами пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
В силу положень п. 201.1 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (п. 201.10 ст. 201 ПК України).
Системний аналіз змісту вищенаведених норм ПК України свідчить про те, що в податковому обліку господарські операції мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат.
За змістом п.п. 134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, об`єктом оподаткування є, зокрема, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Статтею 135 ПК України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Як визначено у підпункті 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція визначена як дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Отже, право платника податків на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту і визначення розміру витрат обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів (та/або будування, спорудження останніх), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами.
Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів виключно у разі фактичного здійснення платником податків господарської операції.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 77 КАС України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Так, з аналізу матеріалів справи, зокрема матеріалів податкової перевірки, судом встановлено, що висновки про порушення позивачем чинного податкового законодавства України ґрунтуються на мотивах неправомірної діяльності контрагента - ТОВ «Житлобудмонтаж» (попередня назва ТОВ «Будівельна компанія «Альтор»), а також на наявності кримінального провадження № 32016100060000134 від 08.11.2016 стосовно посадових осіб вказаного підприємства як на підставу нереальності господарських операцій. 
Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (Замовник) і ТОВ «Будівельна компанія «АЛЬТОР» (Підрядник) було укладено договір від 01.03.2016 № 16/01.03-П, за умовами якого Підрядник зобов`язується за рахунок власних та/або залучених сил виконати будівельно-монтажні роботи, а саме: роботи з влаштування системи відеоспостереження, системи контролю доступу по поверхах ліфтів, системи контролю доступу на об`єкті «Будівництво житлово-рекреаційного комплексу з паркінгом між прос. Миколи Бажана та вул. Зарічною у Дарницькому районі м. Києва». Загальна вартість робіт – 105000,00 грн.
Про виконання умов цього договору свідчать акти від 01.03.2016, 05.04.2016 та 08.04.2016, платіжні доручення від 15.04.2016 і 20.04.2016, податкові накладні від 05.04.2016 № 8 і 08.04.2016 №20.
01.04.2016 між позивачем (Замовник) і ТОВ «Будівельна компанія «АЛЬТОР» (Виконавець) було укладено договір на топографічні роботи № 16/01.04-1-П, за умовами якого Виконавець зобов`язується виконати роботи по топографічній зйомці прилеглих територій і майданчиків, АЗС, розташованої за адресою: Донецька область, м. Красний Лиман, вул. Фрунзе, 82, а Замовник – надати необхідне інформацію, прийняти та оплатити виконані роботи. Загальна вартість робіт – 21937,98 грн.
Про виконання умов цього договору свідчать акт здачі-приймання робіт від 27.04.2016, акт приймання документації від 27.04.2016, платіжне доручення від 28.04.2016, податкова накладна від 27.04.2016 № 143, накладна від 09.08.2016.
Також 01.04.2016 між позивачем (Замовник) і ТОВ «Будівельна компанія «АЛЬТОР» (Виконавець) було укладено договір на топографічні роботи № 16/01.04-3-П, за умовами якого Виконавець зобов`язується виконати роботи по топографічній зйомці прилеглих територій і майданчиків, АЗС, розташованої за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Современна, 40, а Замовник – надати необхідне інформацію, прийняти та оплатити виконані роботи. Загальна вартість робіт – 22668,00 грн.
Про виконання умов цього договору свідчать акт здачі-приймання робіт від 27.04.2016, акт приймання документації від 27.04.2016, платіжне доручення від 28.04.2016, податкова накладна від 27.04.2016 № 144, накладна від 29.07.2016.
01.04.2016 між позивачем (Замовник) і ТОВ «Будівельна компанія «АЛЬТОР» (Виконавець) було укладено договір на топографічні роботи № 16/01.04-2-П, за умовами якого Виконавець зобов`язується виконати роботи по топографічній зйомці прилеглих територій і майданчиків, АЗС, розташованої за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Криворожська, 62, а Замовник – надати необхідне інформацію, прийняти та оплатити виконані роботи. Загальна вартість робіт – 27954,00 грн.
Про виконання умов цього договору свідчать акт здачі-приймання робіт від 27.04.2016, акт приймання документації від 27.04.2016, платіжне доручення від 28.04.2016, податкова накладна від 27.04.2016 № 146, накладна від 29.07.2016.
01.04.2016 між позивачем (Замовник) і ТОВ «Будівельна компанія «АЛЬТОР» (Виконавець) було укладено договір на топографічні роботи № 16/01.04-П, за умовами якого Виконавець зобов`язується виконати роботи по топографічній зйомці прилеглих територій і майданчиків, АЗС, розташованої за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Танкістів, 175, а Замовник – надати необхідне інформацію, прийняти та оплатити виконані роботи. Загальна вартість робіт – 25848,00 грн.
Про виконання умов цього договору свідчать акт здачі-приймання робіт від 27.04.2016, акт приймання документації від 27.04.2016, платіжне доручення від 28.04.2016, податкова накладна від 27.04.2016 № 145, накладна від 27.07.2016.
03.05.2016 між позивачем (Замовник) і ТОВ «Будівельна компанія «АЛЬТОР» (Підрядник) було укладено договір № 16/03.05-П, за умовами якого Підрядник бере на себе зобов`язання своїми силами і засобами за рахунок Замовника виконати будівельно-монтажні роботи з виготовлення та монтажу огорожі та воріт в ЖК «Глорія Парк» за адресою: м. Київ, прос. Перемоги. 90/1, а Замовник зобов`язується прийняти результат таких робіт і сплатити Підрядникові вартість виконаних робіт.
Загальна вартість робіт – 194000,00 грн.
Про виконання умов цього договору свідчать характеристика об`єкта, акти від 24.05.2016 і 29.06.2016, платіжні доручення від 02.06.2016, 30.09.2016, 03.10.2016, 21.10.2016 і 24.10.2016, податкові накладні від 24.05.2016 № 79, від 29.03.2016 № 232.
Про використання отриманих від ТОВ «Будівельна компанія «АЛЬТОР» робіт у подальшій господарській діяльності підприємства свідчать укладені у подальшому договори, акти виконаних робіт, платіжні інструкції, які містяться в матеріалах справи.
Аналіз зазначених обставин справи та норм законодавства України, дає підстави для висновку, що подані платником документи дозволяють встановити реальність виконання розглядуваних операцій та факт їх використання у господарській діяльності позивача.
Оцінюючи доводи відповідача щодо податкової інформації відносно контрагента позивача, у тому числі, щодо відсутності трудових ресурсів та основних фондів, що, на думку відповідача, свідчить про нереальність укладених правочинів суд звертає увагу на положення принципу індивідуальної відповідальності платника податків та те, що інформація містить лише загальну оцінку господарської діяльності контрагента позивача та його постачальників, без оцінки їх спільної діяльності, зокрема, щодо реальності здійснення досліджуваних господарських операцій. Суд звертає увагу, що податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку.
Також посилання відповідача на відсутність у спірного контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.
Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 07.04.2014 року у справі №К/800/36098/13, постановах Верховного Суду від 30.01.2018 року №К/9901/612/18 і №К/9901/630/18.
Що стосується посилання відповідача на матеріали досудового розслідування по кримінальною провадженню № 32016100060000134 від 08.11.2016 слід вказати про те, що матеріали досудового розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не є вироком, який встановлює певні обставини та доведеність вини особи.
Внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей по кримінальному провадженню не спростовує фактичного здійснення операцій між позивачем та його контрагентом, адже наявність досудового розслідування не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин.
Належними доказами можуть бути лише встановлені вироком суду обставини, у тому числі щодо причетності або обізнаності позивача у цьому. Проте доказів, які б свідчили про наявність вироку суду відносно контрагентів позивача, який би набрав законної сили, під час розгляду справи, контролюючим органом не надано, а отже сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагентів позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі № 816/809/17, від 24.04.2018 року у справі № 2а/0370/205/12, від 20.03.2019 року у справі № 813/1979/15, від 22.07.2020 року у справі № 620/3925/18.
Таким чином, визнання будь-якої фінансово-господарської операції фіктивною з контрагентом, щодо директора або учасника якого винесений вирок про визнання винуватості, як і всіх правочинів такого контрагента, є помилковим, адже у межах кримінального провадження встановлюється склад кримінального правопорушення саме щодо конкретних діянь (фінансово-господарських операцій).
Отже, беручи до уваги наведене в сукупності суд приходить до висновку про відсутність належних та достатніх доказів на підтвердження протиправності формування позивачем податкового кредиту і витрат по взаємовідносинах з ТОВ «Житлобудмонтаж» (попередня назва ТОВ «Будівельна компанія «Альтор»).
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірність та обґрунтованість прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Натомість, позивачем доведено та надано достатньо належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
З урахуванням вимог частини першої статті 139 КАС України, сплачений при зверненні до суду судовий збір належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коралл-ТВ Плюс» (вул. Борщагівська, 206, оф. 197 А, м. Київ, 03058, код ЄДРПОУ 33641170) до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, код ЄДРПОУ 44116011) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 12.07.2019 № 00009021402, № 00009031402 і № 00009041402.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коралл-ТВ Плюс» судовий збір у розмірі 1921,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Черноліхов

13.01.26