ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2025 р. Справа №914/466/23(914/3180/24)
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: 
головуючий суддя Желік М.Б. 
судді Орищин Г.В.
Галушко Н.А.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Підприємства “Вторметекспорт” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю від 07.10.2025 (вх. №01-05/2924/25 від 07.10.2025)
на рішення Господарського суду Львівської області від 04.09.2025 (повний текст складено 17.09.2025, суддя Цікало А.І.) 
у справі №914/466/23 (914/3180/24)
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Олімпекс Купе Інтернешнл” 
до відповідача: Підприємства “Вторметекспорт” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю 
про: спростування майнової дії боржника та стягнення коштів
у межах справи №914/466/23
про банкрутство: Товариства з обмеженою відповідальністю “Олімпекс Купе Інтернешнл”

за участю представників: 
від апелянта (відповідача): адвокат Мельниченко А.В. (в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів)
від позивача: адвокат Одринський К.А. (в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів)

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.09.2025 у справі №914/466/23 (914/3180/24) позов ТзОВ “Олімпекс Купе Інтернейшнл” до Підприємства “Вторметекспорт” у формі ТзОВ про спростування майнової дії боржника та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 41392000,00 грн. – задоволено; спростовано майнову дію боржника - ТзОВ “Олімпекс Купе Інтернейшнл” щодо здійснення перерахування коштів на рахунок Підприємства “Вторметекспорт” у формі ТзОВ у розмірі 41392000,00 грн.; стягнуто з Підприємства “Вторметекспорт” у формі ТзОВ на користь ТзОВ “Олімпекс Купе Інтернейшнл” грошові кошти у розмірі 41392000,00 грн.; стягнуто з Підприємства “Вторметекспорт” у формі ТзОВ на користь арбітражного керуючого Сокола Олексія Юрійовича 4844,80 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, 1211,20 грн. витрат по сплаті судового збору за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову та 2422,40 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у повному обсязі в задоволенні позову ТзОВ “Олімпекс Купе Інтернейшнл” до Підприємства “Вторметекспорт” у формі ТзОВ про спростування майнової дії боржника та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 41392000,00 грн.; судові витрати покласти на позивача.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.10.2025 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді – Орищин Г.В., Галушко Н.А.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.10.2025 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для надання відзиву на апеляційну скаргу до 28.11.2025 призначено розгляд справи на 03.12.2025.
27.11.2025 позивач подав відзив на апеляційну скаргу (вх. №01-04/8984/25), в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскаржене рішення залишити без змін, судові витрати покласти на скаржника.
03.12.2025 судове засідання не відбулося у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Желіка М.Б. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 розгляд справи призначено на 17.12.2025.
В судовому засіданні 17.12.2025 представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Представник позивача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив залишити оскаржене рішення без змін.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на таке.

Розгляд справи в суді першої інстанції. Короткий зміст позовних вимог, заперечень відповідача та рішення суду першої інстанції.

В провадженні Господарського суду Львівської області знаходиться справа №914/466/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл», провадження в якій відкрито ухвалою суду від 15.02.2023. Вказана справа перебуває на стадії судової процедури розпорядження майном ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл». Повноваження розпорядника майна виконує арбітражний керуючий Сокол Олексій Юрійович.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 04.04.2024 у справі №914/466/23 припинено повноваження керівника боржника - ТзОВ «Олімпекс Купе Інтереншнл», Марченка В.Г., виконання обов`язків керівника боржника покладено на розпорядника майна, арбітражного керуючого Сокола О.Ю.
25.12.2024 ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» в особі розпорядника майна арбітражного керуючого Сокола О.Ю. звернулось до господарського суду із позовом до Підприємства «Вторметекспорт» у формі ТзОВ про спростування майнової дії боржника та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 41392000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за результатом аналізу виписки ПАТ «МТБ Банк» про рух грошових коштів ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» за період з 01.01.2023 до 12.09.2023, розпорядник майна виявив чисельні факти порушення боржником мораторію на задоволення конкурсних вимог Підприємства «Вторметекспорт» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, а саме: за період з 16.02.2023 до 22.05.2023 боржник перерахував на користь відповідача грошові кошти у загальному розмірі 41 392 000,00 грн. з призначенням платежів: «Повернення оплати за товар зг. рах. б/н від 01.04.22 без ПДВ», таким чином здійснивши задоволення вимог Підприємства «Вторметекспорт», які виникли 01.04.2022, тобто до відкриття провадження у справі про банкрутство ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл».
Такі незаконні дії боржника свідомо вчиненні з порушенням вимог ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, прямим наслідком чого є незаконне набуття Підприємством «Вторметекспорт» грошових коштів боржника у розмірі 41392000,00 грн. без достатньої правової підстави (задоволення вимог конкурсного кредитора в порушення мораторію), а отже такі кошти підлягають поверненню боржнику.
При цьому, відповідач не може вважатись добросовісним набувачем таких коштів, оскільки грошові кошти вибули із власності позивача протиправно, відповідач достеменно обізнаний про перебування позивача у процедурі банкрутства, позивач та відповідач пов`язані діловими та корпоративними зв`язками, мають спільного бенефіціарного власника тощо. 
Позивач стверджує, що враховуючи положення ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, вчинені боржником дії щодо перерахування грошових коштів за період з 16.02.2023 до 22.05.2023 на користь Підприємства «Вторметекспорт» у формі ТзОВ у загальному розмірі 41392000,00 грн. з призначенням платежів: «Повернення оплати за товар зг. рах. б/н від 01.04.22 без ПДВ» слід кваліфікувати саме як «Виконання боржником майнових зобов`язань раніше встановленого строку», що є майновою дією, вчиненою боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство та є порушенням принципу конкурсного імунітету як інструменту гарантування прав кожного із сукупності кредиторів, що підлягає спростуванню в судовому порядку за заявою арбітражного керуючого на підставі п.1 ч.1 ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначав, що перераховані суми коштів, на які вказує арбітражний керуючий є фінансовими операціями, жодним чином не спрямовані на задоволення вимог кредиторів в межах дії мораторію, а натомість виникли у зв`язку із здійсненням господарської діяльності підприємств. Зокрема, в період з 16.02.2023 до 17.05.2023 боржник дійсно перерахував на рахунки відповідача кошти у розмірі 41392000,00 грн. і, в подальшому, звернувся до відповідача з листом №56 від 17.05.2023 з вимогою повернути раніше перераховані за договором доручення від 01.01.2016 кошти як помилково сплачені. Відповідач зазначені кошти повернув різними платежами, про що проінформував ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» листом від 18.05.2023 №18/05.
Окрім цього, на вимогу ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» відповідач звернувся до АТ «Банк Південний» та АТ «МТБ Банк» з листами щодо заміни призначення платежу по операціях з повернення коштів ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» на «Повернення помилково перерахованих коштів. Без ПДВ». Розпорядник майна достеменно володів інформацією про фактичне повернення помилково перерахованих коштів, тому поданий ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» позов є завідомо безпідставним, предмет спору відсутній, а дії розпорядника майна містять ознаки зловживання процесуальними правами. Сторони підписали акт звірки взаємних розрахунків за період з 15.02.2023 до 25.05.2023, який позивач не оспорює. Висновки, зроблені розпорядником майна щодо пов`язаності відповідача і позивача, ґрунтуються виключно на домислах та припущеннях.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржене рішення про задоволення позовних вимог про спростування майнової дії боржника у повному обсязі, дійшов таких висновків:
- в порушення дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» перерахувало заінтересованій особі (юридичній особі, з якою боржник має спільного кінцевого бенефіціарного власника) - Підприємству «Вторметекспорт» у формі ТзОВ кошти у розмірі 41392000,00 грн. за зобов`язаннями, на які поширюється мораторій; 
- вказані дії боржника свідчать про виконання зобов`язань поза межами процедур банкрутства з метою надання переваг окремим пов`язаним контрагентам та призводять до порушення прав інших кредиторів ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл»;
- вчинені ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» дії щодо перерахування в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів грошових коштів за період з 16.02.2023 до 22.05.2023 на користь Підприємства «Вторметекспорт» у формі ТзОВ у розмірі 41 392 000,00 грн. є порушенням вимог ст.41 КУзПБ, а отже, є майновою дією щодо виконання боржником майнових зобов`язань раніше встановленого строку, що призвело до порушення принципу конкурсного імунітету як інструменту гарантування прав кожного із сукупності кредиторів, а отже призвело до порушення прав кредиторів, за таких обставин, вказана майнова дія боржника підлягає спростуванню судом на підставі п.1 ч.1 ст. 42 КУзПБ;
- вчинення Підприємством «Вторметекспорт» у формі ТзОВ дій щодо надіслання листа ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» з проханням про зарахування коштів, що були сплачені на виконання зобов`язань по договору комісії від 01.01.2016, як повернення помилково перерахованих, надіслання листів банківським установам про зміну призначення платежу на «Повернення помилково перерахованих коштів, Без ПДВ», а також вчинення ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» та Підприємством «Вторметекспорт» у формі ТзОВ дій щодо підписання акту звірки взаєморозрахунків за період 15.02.2023 – 25.05.2023 свідчить про спланованість неправомірних дій ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» та Підприємством «Вторметекспорт» у формі ТзОВ, як пов`язаних осіб, з метою унеможливлення повернення безпідставно одержаних коштів до ліквідаційної маси та, відповідно, унеможливлення використання таких для задоволення вимог інших кредиторів ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл»;
- дії ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» та Підприємства «Вторметекспорт», як пов`язаних осіб, щодо перерахування та отримання коштів на погашення вимог конкурсного кредитора в період дії мораторію, не можуть вважатись добросовісними, оскільки вчинені з метою уникнення виконання зобов`язання перед іншими кредиторами.

Узагальнені доводи апелянта (відповідача) та заперечення позивача.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржене рішення шляхом неправильного застосування норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та з невідповідністю висновків суду, викладених у рішенні, встановленим обставинам справи. На підтвердження наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції апелянт покликається на такі доводи:
- в період з 16.02.2023 до 17.05.2023 боржник перерахував на рахунки відповідача кошти у розмірі 41392000,00 грн., проте в подальшому, звернувся до відповідача з листом №56 від 17.05.2023 з вимогою повернути раніше перераховані за договором доручення від 01.01.2016 кошти як помилково сплачені і відповідач зазначені кошти повернув різними платежами, про що проінформував ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» листом від 18.05.2023 №18/05;
- на підтвердження повернення коштів скаржник надав копії платіжних доручень, що підтверджують повернення коштів разом із супровідним листом від 29.03.2024 №29/03/2;
- обставини повернення коштів були відомі розпоряднику майна, оскільки копії листів до банку про зміну призначення платежів та платіжних доручень були долучені 03.04.2024 до матеріалів справи за допомогою системи «Електронний суд» представником ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» Москвою Ю.О. під час розгляду Західним апеляційним господарським судом апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.01.2024 у справі №914/466/23, якою було задоволено клопотання розпорядника майна про припинення повноважень керівника боржника та покладення його обов`язків на розпорядника майна;
- питання щодо внесення змін до реквізиту «призначення платежу» платіжного доручення після зарахування коштів на рахунок отримувача має вирішуватися між платником та отримувачем коштів у порядку, узгодженому між ними, оскільки пунктом 1.19 глави 1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, визначено, що платники й отримувачі коштів здійснюють контроль за своєчасним проведенням розрахунків та розглядають претензії, що виникли, без участі банку;
- Національний банк України у листі від 09.06.2011 №25-111/1438-7141 «Про заміну інформації у реквізиті «призначення платежу» зазначив, що після списання коштів з рахунку платника питання щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті «призначення платежу», вирішується між сторонами переказу без участі банку;
- за змістом ч.1 ст.7 ЦК України, цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту; звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин; аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 21.09.2021 у справі №910/18434/20;
- ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» та Підприємством «Вторметекспорт» у формі ТзОВ здійснили взаємообмін листами, з яких вбачається, що скаржник просив вважати платежі, зазначені в листі №18/05 від 18.05.2023, поверненням тих коштів, які вказані у листі №56 від 17.05.2023, крім того, відповідач в листі №18/05 від 18.05.2023 зобов`язався перерахувати різницю в сумі 6 546 000 на рахунки ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» і виконав свої зобов`язання, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями; вказане свідчить про те, що зміна реквізитів платежу у спірних правовідносинах відбулась у спосіб, що не суперечить закону, актам цивільного законодавства та відповідає звичаям ділового обороту;
- висновки суду першої інстанції, «що перерахування відповідачем грошових коштів через дві фінансові установи, 30 (тридцятьма різними траншами, різними сумами та в різні дні в період з 15.02.2023 р. по 25.05.2023 р. з однаковим призначенням платежу виключає можливість допущення помилки в призначенні кожного з платежів» є неспроможними, оскільки ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» та Підприємство в незаборонений законом спосіб привели у відповідність свої платіжні операції, шляхом зміни реквізитів «призначення платежу»;
- між ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» та Підприємством було підписано акт звірки взаємних розрахунків за період з 15.02.2023 до 25.05.2023, боржник не оспорює та не спростовує факту підписання акту звірки та використання печатки боржника при підписанні вказаного документу; печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у відповідних правовідносинах;
- згідно з постановою Верховного Суду від 17.08.2022 у справі №924/232/18 акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема, в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб;
- у відповідності до листа Держаудитслужби від 20.02.2017 №25-16/104, акт звірки є доказом тільки за умови наявності підтверджувальних документів під результати операцій, які в ньому відображені, тобто сам по собі він нічого не доводить; відповідач на підтвердження відомостей, відображених у акті звірки, надано первинні документи, відтак, вказаний акт є належним доказом на підтвердження повернення коштів;
- уповноваженими представниками сторін підписано акт звірки, з якого вбачається, що всі кошти, перераховані на рахунок відповідача, повернуті позивачу у повному обсязі, що також додатково підтверджується платіжними інструкціями та листуванням між боржником та підприємством щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті «призначення платежу»;
- банківські операції щодо помилкового перерахування коштів боржником на рахунок відповідача та повернення останнім цих коштів боржнику в загальному підсумку жодним чином не вплинули на обсяг активів боржника, а тому такі дії сторін хибно розцінені судом першої інстанції як недобросовісні, направлені на погашення вимог конкурсного кредитора в період дії мораторію, які вчинені з метою уникнення виконання зобов`язання перед іншими кредиторами;
- наявність у обох товариств спільного кінцевого бенефіціарного власника ОСОБА_1 ще не є беззаперечним доказом того, що зазначені дії щодо повернення коштів боржнику є неправомірними;
- відповідач, маючи економічні зв`язки, як пов`язана особа з боржником, мало обґрунтовану економічну мету, укладаючи договори та виконуючи свої обов`язки за ними в частині перерахування/повернення коштів боржнику; наявні у матеріалах справи №914/466/23 докази підтверджують наявність та дійсність господарських відносин між сторонами;
- підписання відповідачем та боржником акту звірки взаємних розрахунків, що додатково підтверджений платіжними інструкціями та листуванням між сторонами щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті «призначення платежу», з якого вбачається, що всі кошти, перераховані на рахунок відповідача повернуті боржнику у повному обсязі, не може свідчити про спланованість неправомірних дій сторін щодо унеможливлення повернення безпідставно одержаних коштів, а навпаки такі докази свідчать про правомірність дій щодо повернення коштів боржнику як помилково перерахованих і приведення у відповідність бухгалтерського обліку господарських операцій між сторонами;
- ч.2 ст.42 КУзПБ не передбачає такої можливості як спростування майнові дії, вчиненої боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство у випадку складення акту звірення взаєморозрахунків із заінтересованою особою, обміну між ними листуванням для врегулювання своїх платіжних операцій та приведення у відповідність бухгалтерського обліку;
- достеменно володіючи інформацією про фактичне повернення помилково перерахованих коштів, розпорядник майна заявив завідомо безпідставний позов, що є проявом зловживання процесуальними правами;
- предмет спору відсутній, що підтверджено належними та допустимими доказами, наданими скаржником, а позиція розпорядника майна ґрунтується на припущеннях (про що зазначає безпосередньо сам розпорядник майна у своїй позовній заяві), відтак, у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наводить такі аргументи на спростування доводів скаржника:
- дійсно, відповідач повідомляв боржника листом вих.№18/05 від 18.05.2023 про перерахування на користь ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» грошових коштів в загальному розмірі 34 846 000,00 грн з різних розрахункових рахунків за період з 15.02.2023 до 12.04.2023 із зазначенням тексту наступного змісту: «Просимо вважати ці платежі поверненням тих коштів, які вказані у вашому листі № 56 від 17.05.2023 року. Різницю в сумі 6 546 000,00 гривень зобов`язуємось перерахувати на рахунки вашого підприємства найближчим часом», проте призначенням платежу по всіх транзакціях за весь період зазначено наступне: «Оплата за товар по договору комиссии № б/н от 01 01 2016г. Без НДС» (російською мовою), тобто, перерахування грошових коштів через дві різні фінансові установи у загальному розмірі 41 392 000,00 грн було здійснено відповідачем 30 (тридцятьма) окремими траншами, різними сумами в різні дні в період з 15.02.2023 до 24.05.2023, що вже виключає можливість допущення помилки в призначенні кожного з платежів;
- перший платіж на суму 100 000,00 грн було здійснено ще 15.02.2023, навіть за один день до того як позивач почав перераховувати кошти, які є предметом позову та вимагаються до повернення;
- лист відповідача вих.№ 18/05 від 18.05.2023 можна вважати за певну оферту, тобто пропозицію прийняти умови щодо врахування здійснених платежів в якості повернення безпідставно отриманих коштів, але з урахуванням недоведеності та необґрунтованості, зазначена пропозиція не була прийнята; така оферта не прийнята/не погоджена зі сторони позивача, що підтверджується подачею відповідної позовної заяви у справі про примусове стягнення з відповідача зазначених грошових коштів;
- частина наданих відповідачем платіжних інструкцій, а саме кредитованого переказу коштів по рахунку в «МТБ Банку», не містять обов`язкових реквізитів документів - підписів уповноваженого працівника надавача платіжних послуг у графах «дата прийняття до виконання» та «дата виконання», також відсутній підпис самого платника, отже взагалі не можуть розглядатися судом як належний документ та доказ;
- платежі, які відповідачем нібито були зроблені вже після вищезазначеного листування та обіцянки повернути різницю у сумі 6 546 00,00 грн, а саме: 23.05.2023 на 1 200 000,00 грн.; 23.05.2023 на 4050 000,00 грн.; 24.05.2023 на 1 345 000,00 грн. здійснені також з тим самим призначенням, які і всі інші попередні платежі: «Оплата за товар по договору комиссии № б/н от 01 01 2016г. Без НДС»
- вищезазначене підтверджує факт намагання відповідача замаскувати проведені розрахунки за певним контрактом (оплата за товар по договору комиссии № б/н от 01 01 2016г. Без НДС) під належне повернення грошових коштів;
- актуальних виписок по рахункам, для здійснення належної ідентифікації проведених платежів та їх призначення, відповідач взагалі не надав;
- посилання відповідача щодо направлення на адресу банків листів №№ 29/03 та 29/03/1 від 29.03.2024 про заміну призначення платежу в платіжних інструкціях ніяким чином не свідчить про належність та в цілому можливість здійснення такої зміни призначення платежів, які вже було проведено майже рік тому, діюче законодавство в сфері розрахунково-касового обслуговування не містить такої можливості заміни призначення платежів, що впроваджено з метою недопущення маніпуляцій та зловживання даними відображення первинної бухгалтерської звітності, оскільки не відповідає принципу безповоротності здійсненого платіжного рішення; відповідач не надав відповідей та/або рішень фінансових установ на ці листи;
- з моменту перерахування грошових коштів на рахунок отримувача обов`язок банку з виконання доручення платника вважається виконаним, внесення змін до призначення платежу такого платіжного доручення є неможливим; за змістом листа Національного банку України від 09.06.2011 №25-111/1438-7141 «Про заміну інформації у реквізиті «Призначення платежу», питання уточнення інформації, вказаної у реквізиті «Призначення платежу» виконаного платіжного доручення, вирішується сторонами у порядку, узгодженому між ними, без участі банку; мова йде саме за уточнення інформації, а не зміна призначення такого платежу в цілому;
- для висновку про можливість наступного уточнення, а не зміни інформації, вказаної у реквізиті «Призначення платежу» виконаного платіжного доручення, викладений у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №809/34/17 та від 01.07.2020 у справі № 824/74/19-а, в даному випадку необхідно враховувати положення статті 23 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджену постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 та перевірити дійсне волевиявлення сторін на вчинення дій зі зміни призначення;
- в цьому випадку не має місце «уточнення призначення платежу», а намагання здійснити його повну зміну;
- у постанові від 05.09.2023 у справі №917/1283/21 Верховний Суд виклав правові висновки, згідно з якими основна відмінність між "зміною призначення платежу" та "уточненням призначення платежу" полягає в тому, що з моменту списання банком грошових коштів з рахунку платника "зміна призначення платежу" є недопустимою, натомість з цього моменту стає можливим виключно "уточнення призначення платежу" безпосередньо платником та отримувачем коштів без участі банку, яке може проявлятися, зокрема, в уточненні або назви, або номера, або дати документа (договір, накладна, рахунок тощо), на виконання якого вчинявся платіж, але ні в якому разі не всіх вказаних реквізитів одночасно, що по суті вже означатиме недопустиму "зміну призначення платежу" виконаного платіжного доручення;
- з мотивів непідтвердження відомостей акту звірки взаєморозрахунків між сторонами належними первинними документами, неможливо визнавати поданий акт звірки, як належний доказ в цій справі;
- як було встановлено судом, а також підтверджується самим відповідачем (скаржником), ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» та Підприємство «Вторметекспорт» є пов`язаними особами, однієї фінансової групи під контролем бенефіціарного власника ОСОБА_1 , що безумовно надає необмежені можливості цим юридичним особами у вчиненні дій, направлених на здійснення взаємних перерахунків грошових коштів між собою з зазначенням будь-яких призначень платежів та їх розмірів, в тому числі і з метою зменшення обсягів фінансових активів підприємства, у відношенні якого було порушено провадження у справі про банкрутство з метою позбавлення кредиторів на погашення своїх грошових вимог за рахунок активів даного підприємства, що є зловживанням та порушенням принципів добросовісності;
- є очевидним, що процедуру уточнення призначення платежу, зазначеного в платіжному дорученні, чинним законодавством не передбачено, листи Національного банку України від 09.06.2011 № 25-111/1438- 7141 та від 26.09.2005 № 25-113/1506-9580 в цілому носять виключно інформаційний характер, а дії пов`язаних юридичних осіб — позивача та відповідача щодо намагання зміни призначення платежів всіх виконаних платіжних доручень, в т.ч. шляхом підписання акту звірки - є недобросовісною (суперечливою) поведінкою, оскільки спрямовано на фактичне унеможливлення задоволення грошових вимог кредиторів та зменшення ліквідаційної маси боржника.

Фактичні обставини справи, встановлені за результатами оцінки доказів.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо ТзОВ «Вторметекспорт» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (витяг №34256925 від 18.12.2024): 
- місцезнаходженням підприємства є м.Одеса, вул.Отамана Головатого, буд 67/69;
- засновниками підприємства є Компанія «ІВСТ Консалтинг ЛТД», Британські Віргінські Острови, та Компанія «Вейлінк Ессетс ЛТД», Об`єднані Арабські Емірати, кінцевий бенефіціарний власник – ОСОБА_2 .
Згідно з інформацією про структуру власності ТзОВ «Вторметекспорт» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (вих. №01-1 від 01.11.2022, директор Трунов Г.А.) (а.с.162, том 1), кінцевим бенефіціарним власником підприємства був ОСОБА_3 .
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» (витяг №34256887 від 18.12.2024): 
- місцезнаходженням товариства є м.Одеса, вул.Отамана Головатого, буд 67/69;
- засновником товариства є Компанія «Джи-Ен-Ті Трейд при Дубайській багатопрофільній товарно-сировинній біржі» (GNT TRADE DMCC), кінцевими бенефіціарними власниками Олександр Горбунов та ОСОБА_3 . 
Під час здійснення процедури розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю “Олімпекс Купе Інтернейшнл” розпорядник майна здійснив аналіз виписок ПАТ “МТБ Банк” та Банку “Південний” про рух грошових коштів Товариства з обмеженою відповідальністю “Олімпекс Купе Інтернейшнл” за період з 01.01.2023 до 12.09.2023 та виявив чисельні факти порушення боржником мораторію на задоволення конкурсних вимог Підприємства “Вторметекспорт” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, а саме: за період з 16.02.2023 до 22.05.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю “Олімпекс Купе Інтернейшнл” перерахувало на користь Підприємства “Вторметекспорт” грошові кошти у загальному розмірі 41 392 000,00 грн. з призначенням платежів: “Повернення оплати за товар зг. рах. б/н від 01.04.22 без ПДВ”. 
Відповідні банківські виписки долучено до позовної заяви.
Зокрема, було здійснено такі платежі:
по рахунку в ПАТ “МТБ Банк” на загальну суму 41 366 000,00 грн.:
- 16.02.2023 на суму 4 550 000,00 грн;
- 24.02.2023 на суму 11 000 000,00 грн;
- 07.03.2023 на суму 36 000,00 грн;
- 22.03.2023 на суму 650 000,00 грн;
- 22.03.2023 на суму 850 000,00 грн;
- 22.03.2023 на суму 1 700 000,00 грн;
- 22.03.2023 на суму 11 000 000,00 грн;
- 23.03.2023 на суму 550 000,00 грн;
- 07.04.2023 на суму 30 000,00 грн;
- 17.04.2023 на суму 8 000 000,00 грн;
- 17.05.2023 на суму 3 000 000,00 грн;
по рахунку в Банку “Південний”:
- 06.03.2023 на суму 26 000,00 грн.
17.05.2023 керівник боржника ТзОВ “Олімпекс Купе Інтернейшнл” В. Марченко скерував директору Підприємства “Вторметекспорт” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю Трунову Г.А. лист №56 з проханням невідкладно повернути перераховані кошти на загальну суму 41 392 000,00 грн. як такі, що перераховані помилково, тому, що вони фактично погашають конкурсні кредиторські вимоги Підприємства “Вторметекспорт”, які були заявлені у справі про банкрутство ТзОВ “Олімпекс Купе Інтернейшнл”.
Відповідач до відзиву на позов додав лист №18/05 від 18.05.2025, у якому відповідач повідомляє керівника ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» ОСОБА_4 про те, що протягом лютого-квітня 2023 року з рахунків підприємства в різних банках на користь ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» було перераховано кошти на загальну суму 34 846 000,00 грн. та просить вважати ці платежі поверненням тих коштів, які вказані у листі №56 від 17.05.2023. Різницю в сумі 6 546 000,00 грн. підприємство зобов`язується перерахувати на рахунки товариства найближчим часом.
Також відповідач надав до матеріалів справи:
- копії тридцяти платіжних інструкцій, відповідно до яких ТзОВ “Вторметекспорт” за період з 15.02.2023 до 24.05.2023 з різних рахунків, відкритих у ПАТ “МТБ Банк” та АБ “Південний”, перерахувало на рахунок ТзОВ “Олімпекс Купе Інтернейшнл” кошти у розмірі 41392000,00 грн. з призначенням платежу: “Оплата за товар по договору комиссии № б/н от 01.01.2016г. Без НДС” (російською мовою); 
- акт звірки розрахунків за період з 15.02.2023 до 25.05.2023 на суму 41 392 000,00 грн;
- листи ТзОВ “Вторметекспорт” від 29.03.2024 № 29/03/1 та від 29.03.2024 №29/03, адресованих ПАТ “МТБ Банк” та АБ “Південний” відповідно, в яких відповідач просить змінити призначення платежу у вказаних вище платіжних інструкціях на “Повернення помилково перерахованих коштів, Без ПДВ”.
Відповідей ПАТ “МТБ Банк” та АБ “Південний” на зазначені листи матеріали справи не містять. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

Банкрутство за своєю природою є особливим правовим механізмом врегулювання відносин між неплатоспроможним боржником та його кредиторами, правове регулювання якого регламентовано Кодексом України з процедур банкрутства, який визначає особливості провадження у справах про банкрутство, тобто є спеціальними у застосуванні при розгляді цих справ.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, Мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Частиною третьою статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:
забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника) або перебування майна боржника, яке є предметом забезпечення, на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах;
забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;
не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;
зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;
не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.
Під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації). Про призначення розпорядника майна господарський суд постановляє ухвалу (частина перша статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства).
Розпорядник майна - арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення процедури розпорядження майном (ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства).
Під час здійснення процедури розпорядження майном боржника розпорядник майна виявив факти порушення боржником мораторію на задоволення конкурсних вимог Підприємства “Вторметекспорт” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, а саме: за період з 16.02.2023 до 22.05.2023 боржник здійснив перерахування на користь Підприємства “Вторметекспорт” грошових коштів у загальному розмірі 41392000,00 грн. з призначенням платежів: “Повернення оплати за товар зг. рах. б/н від 01.04.22 без ПДВ”. 
Вказані кошти були перераховані після відкриття провадження у справі про банкрутство позивача та такі спрямовані на погашення вимог, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство, що свідчить про порушення вимог ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства. Отже, спірні грошові кошти вибули із власності позивача протиправно та, як наслідок, набуті відповідачем без достатньої правової підстави.
Перерахування коштів здійснювались в період з 16.02.2023 (тобто на другий день після відкриття провадження у справі про банкрутство ТзОВ “Олімпекс Купе Інтернейшнл”) до 17.05.2023 (всього 11 платежів).
Слід зауважити, що Підприємство “Вторметекспорт” у формі ТзОВ є кредитором ТзОВ “Олімпекс Купе Інтернейшнл”, тому презюмується його обізнаність з існуванням мораторію на задоволення вимог кредиторів, інших, ніж поточні вимоги.
Крім того, ТзОВ “Олімпекс Купе Інтернейшнл” та Підприємство “Вторметекспорт” у формі ТзОВ є учасниками однієї фінансової групи, компанії у якій є пов`язаними діловими та корпоративними зв`язками, мають відносини пов`язаності, економічної залежності та підпорядкування, мають спільного кінцевого бенефіціарного власника – ОСОБА_5 , що дає можливість дійти висновку про спланованість дій боржника і вказаних осіб в частині виконання зобов`язань поза межами процедур банкрутства з метою надання переваг окремим пов`язаним контрагентам.
Відповідно до ч.1 ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав:
боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;
боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;
боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;
боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;
боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
Відтак предметом позову є спростування майнових дій боржника в порядку ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства та повернення коштів, безпідставно отриманих відповідачем в порушення вимог мораторію.
Підтверджені матеріалами справи дії ТзОВ “Олімпекс Купе Інтернейшнл” щодо перерахування в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів грошових коштів за період з 16.02.2023. до 22.05.2023 на користь пов`язаної з боржником особи - Підприємства “Вторметекспорт” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю у розмірі 41392000,00 грн., є порушенням вимог ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, а отже є майновою дією щодо виконання боржником майнових зобов`язань раніше встановленого строку, що призвело до порушення принципу конкурсного імунітету як інструменту гарантування прав кожного із сукупності кредиторів, а отже призвело до порушення прав кредиторів.
Так, провадження у справі про банкрутство за своєю суттю є конкурсним процесом, основною метою якого є, зокрема, почергове, пропорційне у межах черги і справедливе задоволення вимог всієї сукупності кредиторів неплатоспроможного боржника.
Внаслідок конкуренції прав кредиторів за умови недостатності майна боржника виникає необхідність у спеціальному правовому регулюванні.
Для належного забезпечення погашення різних категорій вимог у конкурсному процесі визначальним є саме принцип конкурсного імунітету, за якого після порушення справи про неплатоспроможність майнові активи боржника підпадають під захист закону від стягнень основної маси його кредиторів. За цим принципом забороняється задоволення вимог з майна боржника поза межами конкурсного процесу, а вимоги виявлених кредиторів задовольняються на колективній основі за правилами, що визначають пропорційний розподіл майнових активів боржника на користь усієї сукупності кредиторів з урахуванням черговості цих вимог.
Цей принцип закріплює усю конструкцію провадження у справі про банкрутство і спрямований на попередження або усунення будь-яких переваг або преференцій одних кредиторів на шкоду іншим. Колективний характер задоволення вимог сукупності кредиторів реалізується в межах та за правилами провадження у справі про банкрутство.
Таким чином, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є індивідуальне визначення та задоволення вимог кредиторів, провадження у справі про банкрутство має за мету задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника.
Між тим задоволення вимог кредиторів в обхід встановленої КУзПБ процедури та порядку їх задоволення (індивідуально) суперечить самій процедурі та меті здійснення провадження у справі про банкрутство, відкриття якого передбачає пріоритет колективного задоволення вимог кредиторів боржника (за рахунок його активів у межах відповідної конкурсної процедури з пропорційним у межах черги розподіленням, відповідно до закону, цих активів з метою задоволення вимог кредиторів) над індивідуальним задоволенням вимог окремого кредитора (кредиторів).
Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 04.09.2024 у справі №908/3236/21.
Дії боржника з систематичного перерахунку коштів відповідачу після відкриття провадження у справі про банкрутство свідчать про виконання зобов`язань поза межами процедур банкрутства з метою надання переваг окремим пов`язаним контрагентам та призводять до порушення прав інших кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю “Олімпекс Купе Інтернейшнл”.
Відтак колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що вказана майнова дія боржника підлягає спростуванню судом на підставі п.1 ч.1 ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що зміна призначення проведених платежів та підписання акту звірки взаєморозрахунків свідчить про врегулювання платіжних операцій та приведення їх у відповідність бухгалтерському обліку, а отже про відсутність предмета спору.
Відповідно до абзацу 1 пункту 8.1 статті 8, пунктів 23.1, 23.2 статті 23 Закону України “Про платіжні системи та переказ коштів в Україні” (чинного до 31.07.2022), банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Платіжне доручення може бути відкликане ініціатором переказу в будь-який час до списання суми коштів з його рахунка шляхом подання до банку, що обслуговує цього ініціатора, документа на відкликання. Платіжна вимога на примусове списання коштів може бути відкликана стягувачем у будь-який час до списання коштів з рахунка платника шляхом подання до банку, що обслуговує цього стягувача, документа на відкликання. Розрахунковий документ може бути відкликаний тільки в повній сумі.
В свою чергу платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ (пункт 33.2 статті 33 Закону України “Про платіжні системи та переказ коштів в Україні”).
За змістом пунктів 1.19, 3.1, 3.4, 3.7 Інструкції “Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті” від 21.01.2004 № 22, банк не несе відповідальності за достовірність змісту платіжного доручення, оформленого клієнтом. Платники й отримувачі коштів здійснюють контроль за своєчасним проведенням розрахунків та розглядають претензії, що виникли, без участі банку. Обов`язковим реквізитом платіжного доручення є “Призначення платежу”. Платник до настання дати валютування може відкликати кошти, які до зарахування на рахунок отримувача обліковуються в банку, що обслуговує отримувача. Банк отримувача, одержавши цю вказівку, цього самого операційного дня перераховує кошти з відповідного рахунку на той самий рахунок у банку платника, з якого вони надійшли, якщо на час надходження вказівки кошти не зараховані на рахунок отримувача, та повідомляє отримувача про відкликання коштів платником. Лист про відкликання коштів платник подає до свого банку, який того самого дня надає банку отримувача вказівку про повернення коштів. Реквізит “Призначення платежу” платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення “Призначення платежу”. Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.
Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що перерахування відповідачем грошових коштів через дві різні фінансові установи, 30 (тридцятьма) окремими траншами, різними сумами та в різні дні в період з 15.02.2023 до 25.05.2023 з однаковим призначенням платежу виключає можливість допущення помилки в призначені кожного з платежів, а навпаки свідчить про коректність та відповідність зазначення кожного з 30 призначень платежів.
Окрім того, місцевий господарський суд врахував, що платіж на суму 100000,00 грн. згідно з платіжною інструкцією кредитного переказу коштів №57342 від 15.02.2023 (за якою відповідач просив банк змінити призначення платежу на “Повернення помилково перерахованих коштів, Без ПДВ”) було здійснено ще 15.02.2023, тобто за один день до того, як ТзОВ “Олімпекс Купе Інтернейшнл” почало перераховувати кошти, повернення яких є предметом даного спору.
Вказане свідчить, що відповідач перераховував ТзОВ “Олімпекс Купе Інтернейшнл” кошти саме на виконання зобов`язань по договору комісії від 01.01.2016, як і зазначено в призначені платежів вказаних платіжних інструкцій. 
Як було встановлено з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, Підприємство “Вторметекспорт” у формі ТзОВ є заінтересованою особою стосовно ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл», оскільки обидва товариства спільного кінцевого бенефіціарного власника – ОСОБА_5 .
Так, відповідно до визначення, наведеного у ст.1 КУзПБ заінтересовані особи стосовно боржника – це юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює або протягом останніх трьох років здійснювала контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює або протягом останніх трьох років здійснював боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває або протягом останніх трьох років перебував під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство; особи, з якими чи на користь яких боржник вчиняв правочини з відчуження майна боржника, які не відповідають критеріям розумності (економічної доцільності, наявності ділової мети) та добросовісності; сторона фраудаторного правочину, вчиненого боржником, або правочину, який згідно із статтею 42 цього Кодексу визнано недійсним; а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, стосовно яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими.
Таким чином, спірне перерахування коштів було здійснено боржником після відкриття провадження у справі про його банкрутство всупереч дії мораторію на задоволення вимог кредиторів і на користь особи, яка є заінтересованою щодо боржника.
Окрім того, ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.01.2024 у справі №914/466/23 задоволено клопотання розпорядника майна, припинено повноваження керівника боржника Марченка В.Г. і покладено виконання обов`язків керівника боржника на розпорядника майна, арбітражного керуючого Сокола О.Ю.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 04.04.2025 у справі №914/466/23 апеляційні скарги ОСОБА_4 та представника працівників ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» Костюкова О.М. задоволено частково, скасовано ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.01.2024 у справі №914/466/23 і прийнято нове рішення, яким клопотання розпорядника майна – арбітражного керуючого Сокола О.Ю. задоволено, припинено повноваження керівника боржника - ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» Марченка В.Г., виконання обов`язків керівника боржника покладено на розпорядника майна, арбітражного керуючого Сокола О.Ю.
У постанові Західного апеляційного господарського суду від 04.04.2025 у справі №914/466/23 встановлено, що керівник боржника Марченко В.Г. ухилявся від передачі розпоряднику майна відомостей про фінансове становище боржника, ухилявся від проведення інвентаризації майна боржника, вчиняв активні дії з відчуження активів боржника за сумнівними угодами, погашення вимог конкурсних кредиторів в порушення мораторію на задоволення вимог кредиторів, свідомо приховав вже вчинені дії з відчуження майна боржника, які було здійснено за п`ять та два днів до відкриття провадження у справі про банкрутство відповідно, не вживав заходів із збереження майна та ухилявся від надання інформації розпоряднику майна.
Таким чином, в межах справи про банкрутство ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» встановлено, що після відкриття провадження у справі №914/466/23, керівник боржника перешкоджав виконанню повноважень розпорядника майна, не вживав заходів щодо забезпечення збереження майна боржника та вчиняв дії, що порушують права та законні інтереси боржника або кредиторів, що мало наслідком припинення повноважень керівника та покладення виконання його обов`язків на розпорядника майна.
Таким чином, обґрунтованим є зазначення в оскаржуваній ухвалі про те, що вчинення Підприємством “Вторметекспорт” у формі ТзОВ дій щодо надіслання листа ТзОВ “Олімпекс Купе Інтернейшнл” з проханням про зарахування коштів, що були сплачені на виконання зобов`язань по договору комісії від 01.01.2016 як повернення помилково перерахованих, надіслання листів банківським установам про зміну призначення платежу на “Повернення помилково перерахованих коштів, Без ПДВ”, а також вчинення ТзОВ “Олімпекс Купе Інтернейшнл” та Підприємством “Вторметекспорт” у формі ТзОВ дій щодо підписання акту звірки взаєморозрахунків за період 15.02.2023– 25.05.2023 свідчить про спланованість неправомірних дій ТзОВ “Олімпекс Купе Інтернейшнл” та Підприємством “Вторметекспорт” у формі ТзОВ, як пов`язаних осіб, з метою унеможливлення повернення безпідставно одержаних коштів до ліквідаційної маси та, відповідно, унеможливлення використання таких для задоволення вимог інших кредиторів ТзОВ “Олімпекс Купе Інтернейшнл”.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони відповідного правовідношення.
У цьому випадку, дії ТзОВ “Олімпекс Купе Інтернейшнл” та Підприємства “Вторметекспорт”, як пов`язаних осіб, щодо перерахування та отримання коштів на погашення вимог конкурсного кредитора в період дії мораторію, не можуть вважатись добросовісними, оскільки вчинені з метою уникнення виконання зобов`язання перед іншими кредиторами.
За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Олімпекс Купе Інтернейшнл” до Підприємства “Вторметекспорт” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про спростування майнової дії боржника та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 41392000,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставини, апелянт не довів порушення застосування судом норм матеріального чи процесуального права.
Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.
Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. 
Враховуючи встановлені обставини справи, межі перегляду оскаржуваного рішення, доводи сторін, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін.
В порядку положень ст.129 ГПК України судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, слід покласти на скаржника.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Підприємства “Вторметекспорт” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю від 07.10.2025 (вх. №01-05/2924/25 від 07.10.2025) – відмовити.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 04.09.2025 у справі №914/466/263 (914/3180/25) – залишити без змін.
3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги – покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повну постанову складено 29.12.2025.

Головуючий суддя Желік М.Б. 

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.