КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №754/12430/24              Головуючий у суді І інстанції: Галась І.А.
провадження №22-ц/824/14239/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,
секретар судового засідання: Янчук І.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Філатової Тетяни Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Чортківської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення фактів, визнання права власності на майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:
1) встановити факт створення (придбання) майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету, спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у період з травня місяця 1982 року по 05 серпня 2022 року, до дня смерті ОСОБА_3 ;
2) встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у період з квітня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто протягом п`яти років, що передували дню його смерті;
3) визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на наступне майно:
квартира під номером АДРЕСА_1 ;
квартира під номером АДРЕСА_2 , що знаходиться в будинку за номером АДРЕСА_3 ;
автомобіль марки ВАЗ, модель 21013, 1980 року випуску, тип - легковий седан В, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , кузов (коляска) НОМЕР_2 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданим 06.08.2022 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 виданим 31.08.2023 року Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) з 1982 року по 2022 рік проживали без його реєстрації.
ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 10.07.1973 року та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 від 10.07.1973 року.
Зміна прізвища позивача в зв`язку із реєстрацією/розірванням шлюбу із ОСОБА_5 на ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтверджується Витягом з реєстрації актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00035473686 від 30.04.2022 року виданого Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 від 30.08.1984 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_8 від 03.07.1992 року та свідоцтвом про зміну прізвища, імені та по батькові серії НОМЕР_9 .
Позивач стверджує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , починаючи з травня 1982 року по 1986 рік проживали разом у кімнаті гуртожитку в АДРЕСА_4 . В цей період, ведучи спільне господарство, здійснювали пайові внески на будівництво кооперативної однокімнатної квартири на АДРЕСА_5 в житлово-будівельному кооперативі «Хімік-12», що підтверджується Ордером № 046810 серії Ж, виданим виконкомом Київської міської Ради народних депутатів від 27.12.1984 року. Пайовий внесок у повному обсязі був внесений 01 січня 1993 року, що підтверджується довідкою ЖБК «Хімік-12» № 18/93 від 17.06.1993 року. В побудованій квартирі АДРЕСА_6 сім`я ОСОБА_8 проживали до 2000 року.
В 1990 році, пропрацювавши 20 років, ОСОБА_3 отримала однокімнатну квартиру по АДРЕСА_7 , яка за спільною згодою з цивільним чоловіком, ОСОБА_4 згодом поміняла (уклала договір купівлі-продажу) на однокімнатну квартиру АДРЕСА_8 .
В 2000 році, зважаючи на необхідність (зміну розташування житла з 13-го поверху на 4-й), однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 подружжям ОСОБА_8 було продано, що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 25.01.2000 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Лазарук О.В., реєстровий номер №7-76, та придбано в ЖБК «Арсеналець-28» однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.02.2000 року, виданого Українською біржою «Десятинна», реєстраційний № 0302-221 в якій і проживали до моменту смерті кожного, що підтверджується відповідною довідкою ОСББ «Арсеналець-28» та показами свідків.
Факт спільного проживання та ведення спільного господарства подружжя ОСОБА_8 підтверджується: розрахунковим чеком серії АВ № 573007 від 09.11.2005 року про внесення грошових коштів у сумі 1089,40 грн з ощадного рахунку ОСОБА_3 на рахунок ЖБУ «Арсеналець-28»; довіреністю від 07.06.2006 року виданого ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_3 на отримання грошових коштів (пенсії) з поточного пенсійного (соціального) рахунку, що належить ОСОБА_4 та нарахованих на них процентів, що посвідчена провідним спеціалістом Подідьської філії АКБ « Київ»; дорученням від 18.07.2012 року, виданим ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_3 на отримання грошових коштів (пенсії), належних ОСОБА_4 в поштовому відділенні 02232, посвідченої головою ЖБК «Арсеналець-28»; доручення від 06.06.2013 року, виданим ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_3 на отримання грошових коштів (пенсії), належних ОСОБА_4 в поштовому відділенні 02232, посвідченої головою ЖБК «Арсеналець-28»; - договором № SAMDN26000703387354 від 22.04.2008 року депозитного вкладу, укладеному між КБ Приватбанк та ОСОБА_3 , за яким нею було здійснено заповідальне розпорядження, відповідно до якого в разі її смерті вкладом та нарахованими відсотками розпоряджатися чоловік ОСОБА_4 100%; - листами матері ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , за період 1987-1993 роки, в яких остання постійно називає ОСОБА_3 та ОСОБА_4 «наші діти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 », надсилаючи листів на адресу проживання подружжя ОСОБА_12 - АДРЕСА_9 ; - спільними фотографіями.
Приблизько з 2006 року ОСОБА_4 почав хворіти, йому було встановлено діагноз «Варикозне розширення вен 3 ступеню правої кінцівки», проведено хірургічне втручання, за наслідками якого він потребував тривалої реабілітації та постійного догляду, який здійснювала ОСОБА_3 .
В 2007 році померла мати ОСОБА_4 , ОСОБА_9 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Чортківської державної нотаріальної контори Долібою О.В., спадкове майно на яке видано свідоцтво складається із квартири АДРЕСА_10 . Право власності на дану квартиру зареєстровано за ОСОБА_4 .
З 2015 року ОСОБА_3 також стала часто хворіти на різні хвороби, почуваючись практично немічною та власноручно написала 01.03.2015 року лист - розпорядження, адресований свої рідній сестрі - ОСОБА_1 , її чоловіку та племіннику, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . В даному листі-розпорядженні ОСОБА_3 зазначила, що (текст оригіналу) : «Я дуже люблю свою сестричку Раю, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , заповіти залишаю їм, бо це наша друга сім`я для мене і для ОСОБА_18 …. Наше щастя ( ОСОБА_18 і ОСОБА_19 ) доповнювали ОСОБА_20 , ОСОБА_21 (сестра моя і її чоловік) та їхні діточки ОСОБА_22 та ОСОБА_14 , які для нас також були рідними, бо ми їх хрещені батьки. За все це ми вдячні своїй долі. Я пишу це, бо дуже хворію-я і ОСОБА_10 теж. Знаємо, що вони ніколи не залишають нас до самої смерті. І ми вдячні за те, що вони у нас є - це найрідніші наші люди. Ми дуже любимо їх. А тому все, що ми нажили, належатиме їм». Тобто, померла ОСОБА_3 , в такій спосіб фактично висловила свою волю відносно всього майна, яке вона з ОСОБА_4 нажила за час тридцятитрьохрічного (станом на 2015 рік) спільного проживання з ним та ведення спільного господарства, вважаючи що все нажите майно мало перейти у власність її рідної сестри після смерті подружжя ОСОБА_23 .
07 листопада 2017 року, ОСОБА_3 було складено заповіт, відповідно до якого нею здійснено розпорядження на випадок її смерті - заповідано все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право на ім`я ОСОБА_1 .
Таким чином, з огляду на наведені обставини спільного життя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вбачається що останні починаючи з 1982 року по дату смерті ОСОБА_24 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) фактично проживали фактично проживали сім`єю без реєстрації шлюбу, їх спільне проживання мало всі ознаки притаманні сім`ї, вели спільний побут та господарство, а отже, нажите за сорок років їхнього життя майно є їх спільною сумісною власністю, придбане внаслідок їх спільної праці як сім`ї, ведення ними спільного господарства, побуту, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, надання взаємної допомоги, наявність домовленостей про порядок користування житловим приміщення, тобто при обставинах, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Відповідно до витягів з медичної документації ОСОБА_3 та ОСОБА_4 останні протягом тривалого часу хворіли, що призвело до виникнення онкозахворювання, в неї - рак товстої кишки (причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 є ракова інтоксикація), в нього - рак шлунку.
Як зазначалось вище, позивач, з огляду на те, що її сестра та цивільний чоловік сестри хворіли на онкозахворювання, вважаючи їх ріднею, фактичною однією сім`єю, не маючи змоги покинути рідних людей похилого віку у безпорадному стані, виконуючи волю своєї сестри ОСОБА_24 , яку остання висловила у листі-розпорядженні від 01 березня 2015, прийняла рішення разом із своїм чоловіком ОСОБА_25 про необхідність переїзду та догляду за хворим подружжям ОСОБА_8 та стала проживати з ними постійно з весни 2018 року.
ОСОБА_3 , перебуваючи разом із своєю сестрою, позивачем із короткостроковим візитом (навідатись та дізнатись про стан квартири) в квартирі по АДРЕСА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 померла. Позивач викликала лікаря та поліцію для встановлення причини смерті та її констатації. З огляду на важке та тривале захворювання ОСОБА_4 здійснюючи фактичну опіку над ним, проживаючи разом із ним на момент смерті сестри, вважаючи на неможливість здійснення ним організації поховання дружини, позивач взяла на себе турботи по похованню рідної сестри, що підтверджується відповідними доказами: отриманою довідкою про причини смерті, укладеним договором №20 від 05.08.2022 року про організацію поховання та надання суміжних ритуальних послуг.
Зважаючи на те, що позивач станом на момент смерті своєї сестри проживали разом із нею постійно (з весни 2018 року) до нотаріальної контори для отримання спадщини не зверталась, оскільки вона вважала що прийняла спадщину за заповітом в силу положень ч.3 ст.1268ЦКУ, відмову від спадщини позивач в шестимісячний строк не заявляла.
Як вже зазначалось вище, позивач залишилась проживати в квартирі із ОСОБА_4 та доглядати за ним, з огляду на його онкозахворювання шлунку та неможливість самообслуговуванні здійснювала закупівлю продуктів харчування, готувала їжу, прибирала квартиру, здійснювала оплату поточних платежів за квартиру та виконувала інші обов`язки, проводячи з ним майже весь вільний час.
Підтвердженням цього є виписки з амбулаторної карти ОСОБА_4 , свідчення сусідки ОСОБА_26 , яка проживає в АДРЕСА_12 , свідчення члена правління ОСББ «Арсеналець -28» ОСОБА_27 , який мешкає в АДРЕСА_13 , довідка ОСББ «Арсеналець-28», спільні фотографії.
29.07.2023 року, в зв`язку із різким погіршенням здоров`я ОСОБА_4 та пекучими болями в грудині останній був госпіталізований каретою швидкої допомоги до лікарні. В подальшому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Позивачу як родичу померлого видали його тіло з моргу вона здійснила організацію похорон, доказами чого є отримання нею довідки про смерть, товарний чек на замовлення і оплату послуг поховання та супутніх послуг.
Після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , утримання майна померлих здійснюється одноосібно ОСОБА_1 , доказом чого є лист ОСББ «Ареоналець-28», квитанції про оплату житлово-комунальних послуг.
Таким чином, з огляду на вищенаведені обставини, ОСОБА_28 проживала із померлими ОСОБА_3 , ОСОБА_4 однією сім`єю протягом більше ніж п`ять років до смерті останнього (з весни 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 ).
В подальшому, позивач, вважаючи ОСОБА_4 членом своєї родини та відсутності в останнього будь-яких інших родичів, після його смерті в шестимісячний строк 21.09.2023 року звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Приятельчук Валентини Анатоліївни із заявою про заведення спадкової справи, яка була зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за №89 від 21.09.2023 року з присвоєнням спадковій справі номеру 22/203.
29.02.2024 року ОСОБА_1 подала до приватного нотаріуса Приятельчук В.В. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , де зазначила, що у спадкодавця на праві власності було наявне наступне нерухоме та рухоме майно: квартира під номером АДРЕСА_14 автомобіль марки ВАЗ, модель 21013, 1980 року випуску, тип - леків седан В, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , кузов (коляска) НОМЕР_10 .
Відповідно до постанови приватного нотаріуса Приятельчук В.А. від 29.02.2024 року, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку із відсутністю факту родинних та інших відносин із спадкодавцем.
Як вбачається із постанови приватного нотаріуса Приятельчук В.А. від 29.02.2024 року, інших спадкоємців першої, другої, третьої черги у померлого ОСОБА_4 немає. Відомості з Державного реєстру актів цивільного стану про наявність зареєстрованого шлюбу, народження дітей - відсутні, що підтверджується відповідними повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану про відсутність актового запису цивільного стану. Крім того за даними Спадкового реєстру, зареєстрованих заповітів та спадкових договорів від імені ОСОБА_4 виявлено не було, що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру, сформованою Приятельчук В.А., приватним нотаріусом КМНО 21.09.2023 року о 14.10 год за № 74045294. Станом на 29.02.2024 року заяв про прийняття спадщини від інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4 не надходило. Зазначені вище відомості із Державного реєстру актів цивільного стану та інформаційна довідка із Спадкового реєстру №74045294 містяться в матеріалах спадкової справи за номером 22/2023/Є, яка зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №89 від 21.09.2023 року та перебуває у приватного нотаріуса КМНО Приятельчук В.А., про витребування якої в порядку ст. 84 ЦПК України заявлено клопотання, додане до позовної заяви.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 червня 2025 року позов залишити без задоволення.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, адвокат Філатова Т.М. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо відмови судом першої інстанції у встановленні факту створення (придбання) майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету, спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у період з травня 1982 року по 05 серпня 2022 року, до дня смерті ОСОБА_3 , представник апелянта вказувала, що позивачем належними та допустимими доказами доведено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали разом з 1982 року, з 1984 року разом за спільні кошти будвали (спільно вносили пайоні внески, здійснювали пайові накопичення) кооперативну квартиру по АДРЕСА_9 , потім проживали в ній до 2000 року, а з 2000 року проживали в квартирі АДРЕСА_1 . Тому вважає, що фактично між ними існували взаємовідносини, притаманні подружжю.
Наголошувала на тому, що обставини того, що кожен з померлих, як ОСОБА_3 так і ОСОБА_4 були зареєстровані за різними адресами, не свідчать про те, що вони не проживали разом, в протилежному випадку це суперечило б нормам статті 33 Конституції України (щодо вільного вибору місця проживання громадянами). Більш того, наданими позивачем доказами - довідками ОСББ «Арсеналець», показами свідків, листами матері ОСОБА_4 , тощо доведено факт їх спільного проживання.
Тому на переконання представника апелянта, різні адреси реєстрації місця проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не є беззаперечним доказом того, що вони не проживали разом та не вели спільне господарство та що їхнім взаємовідносинам не були притаманні відносини подружжя.
Вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи, не встановив фактичних обставин, що мають значення для розгляду справи по суті та якими обгрунтовувалась вимога позивача про встановлення фактів, що мають юридичне значення (створення (придбання)) майна внаслідок спільної праці, ведення безпідставно відмовив в їх задоволенні, посилаючись на те, що на момент звернення до суду з даним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 померли.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо відмови судом першої інстанції у встановленні факту проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та позивача у період часу з квітня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 і отримання майна померлого у спадщину як особі, яка протягом 5 років до дня смерті спадкодавця проживала з ним, представник апелянта вказувала, що суд першої інстанції зазначав, що за свідченням свідка останні 2 тижні життя ОСОБА_3 проживала за адресою своєї реєстрації по АДРЕСА_15 , де і померла. Також зазначено, позивач та ОСОБА_4 приїздили до неї в квартиру на вул. Чорнобильській, однак в цій квартирі не жили. Отже з огляду на це, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_3 померла за адресою своєї реєстрації, і позивач разом з нею не проживала.
З цього приводу представник апелянта зазначала, що тимчасове перебування (менше 6 місяців) померлої ОСОБА_3 протягом 2 тижнів поспіль за адресою її реєстрації в АДРЕСА_15 не свідчить про факт її постійного проживання там, та підтверджує той факт, що позивач не проживала з ОСОБА_3 з 2018 року. Натомість факт постійного проживання з 2000 року ОСОБА_3 за адресоюм АДРЕСА_16 підтверджується іншими доказами, а саме довідкою № б/н від 10.01.2024 року та довідкою № 196.24.1 від 05.06.2024 року видані ОСББ «Арсеналець», нотаріально засвідчені покази (заяви) свідків, а також протоколи опитування свідків адвокатом. Водночас, причини тимчасового перебування ОСОБА_3 в квартирі по АДРЕСА_15 протягом 2 тижнів, що передували дню її смерті пояснив свідок ОСОБА_29 , зазначивши про різке погіршення стану її здоров`я, неможливість пересування в результаті тривалої хвороби та, як наслідок, настання смерті за цією адресою. При цьому, про перебування позивача разом з померлою в квартирі по АДРЕСА_15 також зазначав свідок при допиті, що кореспондується зі змістом позовної заяви позивача. Однак, на це суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов до помилкових висновків, вважаючи встановленими обставини не проживання позивача разом з ОСОБА_3 станом на дату смерті, проте такі обставини не підтверджуються доказами, що містяться в матеріалах справи.
Щодо показів свідка ОСОБА_30 відносно часу початку проживання позивача разом з померлими в квартирі за адресою АДРЕСА_16 , до яких суд першої інстанції поставився критично, представник апелянта звертала увагу суду апеляційної інстанції на те, що свідок ОСОБА_31 зазначала, що не може вказати конкретну дату, але ОСОБА_1 почала проживати разом з померлими мовою оригіналу: «задовго до початку Ковіду», що в сукупності з довідкою ОСББ «Арсеналець» № 196.24.1 від 05.06.2024 року, показами свідка ОСОБА_29 підтверджує час початку проживання позивача разом з померлими, тобто з восени 2018 року.
Тому вважає, що висновок суду першої інстанції проте, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження наявності між нею та померлим ОСОБА_4 усталених відносин, притаманних членам сім`ї, не базується на фактичних обставинах справи, які підтверджуються, на переконання позивача, належними і допустимими доказами. Натомість позивач вважає, що нею доведено факт її проживання з 2018 року однією сім`єю з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а з 05.08.2022 року лише з ОСОБА_4 , тобто протягом 5 років, що передували його смерті, відтак і вимога про визнання за позивачем права на спадкове майно підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що судом першої інстанції в порушення ч.ч. 3, 8 ст. 83, ст. 126 ЦПК України прийнято від відповідача - Київської міської ради докази, які були подані разом з поясненнями (не відзивом) від 02.12.2024 року попри заперечення позивача щодо їх прийняття, оскільки такі подані з пропуском строку їх подання, без наведення поважних причин неможливості їх подання та без відповідного клопотання про поновлення чи продовження строку на подання таких доказів.
16 вересня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Київської міської ради, в якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, в тому числі щодо встановлення факту створення (придбання) майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету, спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з травня місяця 1982 по ІНФОРМАЦІЯ_7 , до дня смерті ОСОБА_3 , представник Київської міської ради зазначав, що ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_11 , що підтверджується копією паспорта останньої в матеріалах справи. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 за цією ж адресою, що доводиться лікарським свідоцтвом про смерть від 05.08.2022 №221.
Як вбачається з довідки ЖБК «Хімік-12 » від 17.06.1993 № 18/93 про внесення 01.01.1993 року пайового внеску за квартиру та ордер №046810 серії Ж, виданого виконкомом Київської міської ради народних депутатів від 27.12.1984 року ОСОБА_4 був одноособовим власником квартири АДРЕСА_6 .
Відповідно до картки прописки ОСОБА_4 був зареєстрований у вищевказаній квартирі з 09.01.1985 року до 24.02.2000 року. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.01.2000 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Лазарук О.В., зареєстровано в реєстрі за№ 7-76, ОСОБА_4 відчужив належну йому однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 ОСОБА_32 продаж вчинено за 66 000 гривень.
Як вбачається з пункту 5 зазначеного договору купівлі-продажу, прав щодо квартири у третіх осіб немає, продавець зобов`язується виписатись і звільнити відчужувану квартиру до 01 березня 2000 року.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 11.02.2000 року зареєстрованого на товарній біржі «Десятинна» ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_33 квартиру АДРЕСА_17 за 25 500 гривень.
За змістом поквартальної карточки та карточки прописки вбачається, що ОСОБА_4 був зареєстрований в придбаній ним квартирі АДРЕСА_1 29.02.2000 року та був знятий з реєстрації в зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_8 . В квартирі крім ОСОБА_4 ніхто зареєстрований не був.
Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади міста Києві від 27.11.2024 №122842884 у квартирі АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований. Таким чином ОСОБА_3 не значиться в жодному з документів, які стосуються отримання права власності ОСОБА_4 на обидві квартири.
Докази, якими обґрунтовується позовна вимога щодо встановлення факту створення (придбання) майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету, спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є недостатніми та суперечливими також з огляду на наступне: Розрахунковий чек серії АВ №573007 на 1089 грн 40 коп. датований 09 листопада 2005 року, в той час як спірна квартира була придбана 11.02.2000 року.
Більше того, квартиру АДРЕСА_6 ОСОБА_4 відчужив за 66 000 гривень, тоді як менше ніж за місяць після продаж, придбав спірну квартиру АДРЕСА_1 за 25 000 гривень.
За таких обставин представник Київської міської ради вважає, що необхідність участі ОСОБА_3 у фінансуванні спірної квартири малоймовірна. Довіреність (доручення) на отримання пенсійних виплат наданих ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_3 доводять виключно факт отримання останнього. Коштів, належних ОСОБА_4 і не більше.
Також заперечуючи проти позовної вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 представник Київської міської ради зазначав, що скаржник просить суд встановити факт спільного проживання у період з квітня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 однією сім`єю із ОСОБА_4 який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто протягом п`яти років, що передували дню його смерті.
Метою встановлення такого факту є визнання за позивачем права власності на майно в порядку спадкування після померлого.
Проте, сам по собі факт перебування позивача у близьких стосунках з ОСОБА_4 та надання відповідної допомоги без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, оскільки не доведено наявності між цими особами дійсно відносин, які носили характер сімейних.
Більше того, вказане спростовується, зокрема, тим що скаржник перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_29 , який проживає за адресою: АДРЕСА_18 .
Вказана адреса є адресою реєстрації скаржника. З огляду на викладене, Київська міська рада вважає, що факт постійного проживання скаржника з 2018 року ОСОБА_4 є недоведеним.
Скаржник ніколи не була зареєстрована за адресою проживання померлого ОСОБА_4 .
Зазначав, що необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання скаржника разом зі спадкодавцем, і визнання його спадкоємцем четвертої черги за законом є доведеність факту спільного проживання однією сім`єю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків.
Однак в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на спільну участь у витратах на утримання квартири, спільне харчування, придбання продуктів для спільного столу тощо.
З огляду на викладене, Київська міська рада заперечувала проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 в повному обсязі, оскільки у неї права на спадкування не має, а у випадку встановлення даного факту Київська міська рада буде позбавлена права на визнання спадщини відумерлою.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про встановлення факту придбання майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обгрунтовував свої висновки тим, що дана вимога не ґрунтується на вимогах законодавства і є безпідставною з огляду на те, що як ОСОБА_3 так ОСОБА_4 на час звернення позивача до суду були мертві. Жоден з них не вчинив дій як для укладання шлюбу так і для отримання рішення суду про встановлення факту їх проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. 
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та позивача у період часу з квітня 2018 року по 22 серпня 2023 року і отримання майна померлого у спадщину як особі, яка протягом п`яти років до дня смерті спадкодавця проживала з ним, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що надані докази позивачем не підтверджують факту ведення спільного господарства позивача та ОСОБА_4 , участі у їх спільних витратах, спрямованих на забезпечення життя сім`ї, для якої характерним є також наявність взаємних прав та обов`язків, інших ознак сім`ї, тощо. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю судом до уваги повинні братись ведення ними спільного побуту, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі. Долучені позивачем копії фотографій не можуть взятися судом до уваги, оскільки лише у сукупності з іншими доказами спільного проживання, спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків подружжя можуть бути враховані як доказ. В той час як на наданих фото відображені дві пари, одна з яких перебуває у шлюбі.
Також суд першої інстанції поставився критично щодо показань свідків, оскільки покази чоловіка позивачки ОСОБА_29 є єдиними свідченнями (доказом), які підтверджують час початку спільного проживання його дружити з ОСОБА_4 саме з весни 2018 року, в той час як свідок ОСОБА_31 зазначає про більш пізній початок проживання позивача разом з сестрою і її чоловіком, і не змогла підтвердити, що після смерті ОСОБА_3 в 2022 році позивачка продовжила проживати з ОСОБА_4 , що свідчить про суперечливість показів письмовим матеріалам справи.
Щодо позовної вимоги про визнання за позивачем права власності порядку спадкування майна померлого, суд першої інстанції виходив з того, що ця вимога є похідною від вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю, а тому відповідно вона не підлягає до задоволення.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.
Відповідно до частини другої статті 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Судова практика у цьому питання є сталою (висновки Верховного Суду викладені у постановах від 21.03.2019 у справі № 461/4689/15-ц, від 10.10.2019 у справі № 520/8495/17, від 17.10.2019 у справі № 712/1294/17, від 31.03.2022 у справі № 461/4532/20, від 12.01.2023 у справі № 754/6012/21, від 20.02.2023 у справі № 520/11160/18, від 08.10.2023 у справі № 752/13615/20-ц).
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги також можуть братися показання свідків про спільне проживання та ведення спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фото/відео матеріали, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (висновки у постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 466/3769/16, від 27.02.2019 у справі № 522/25049/16-ц, від 11.12.2019 в справі № 712/14547/16-ц, від 24.01.2020 у справі № 490/10757/16-ц, від 08.12.2021 у справі № 531/295/19).
Отже, ключовим для набуття права на спадкування за законом як спадкоємцю четвертої черги є доведення позивачем не просто факту проживання за однією адресою чи надання допомоги, а наявності сталих сімейних відносин, що дозволяють визнати його членом сім`ї.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21 зауважувала, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_3 . Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 221 від 05 серпня 2022 року особа померла за своїм місцем проживання - в квартирі АДРЕСА_19 .
Договір - замовлення № 20 на організацію поховання та надання суміжних ритуальних послуг від 05.08.2022 року був укладений ОСОБА_1 .
Позивачка зазначала, що після смерті рідної сестри, позивачка залишилась проживати в квартирі з ОСОБА_4 та доглядати за ним, з огляду на його онкозахворювання шлунку та неможливість самообслуговуванні здійснювала закупівлю продуктів харчування, готувала їжу, прибирала квартиру, здійснювала оплату поточних платежів за квартиру та виконувала інші обов`язки, проводячи з ним майже весь вільний час. На підтвердження чого позивачка надала виписку з амбулаторної карти ОСОБА_4 , свідчення сусідки ОСОБА_26 , яка проживає в АДРЕСА_12 , свідчення члена правління ОСББ «Арсеналець -28» ОСОБА_27 , який мешкає в АДРЕСА_13 , довідка ОСББ «Арсеналець-28», спільні фотографії.
ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_4 .
Згідно реєстраційний карток в місті Києві, в період часу з 1977 по 2023 рік, в квартирах: 1) по АДРЕСА_20 ОСОБА_4 був зареєстрований один.
Спадкова справа після смерті ОСОБА_34 була відкрита Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приятельчук В.А. за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини.
Постановою приватного нотаріуса від 29 лютого 2024 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 ..
На підтвердження факту спільного проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позивачкою надано: розрахунковий чек серії АВ № 573007 від 09.11.2005 року про внесення грошових коштів у сумі 1089,40 грн з ощадного рахунку ОСОБА_3 на рахунок ЖБУ «Арсеналець-28»; довіреність від 07.06.2006 року виданого ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_3 на отримання грошових коштів (пенсії) з поточного пенсійного (соціального) рахунку, що належить ОСОБА_4 та нарахованих на них процентів, що посвідчена провідним спеціалістом Подідьської філії АКБ « Київ»; доручення від 18.07.2012 року, виданим ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_3 на отримання грошових коштів (пенсії), належних ОСОБА_4 в поштовому відділенні 02232, посвідченої головою ЖБК «Арсеналець-28»; доручення від 06.06.2013 року, виданим ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_3 на отримання грошових коштів (пенсії), належних ОСОБА_4 в поштовому відділенні 02232, посвідченої головою ЖБК «Арсеналець-28»; договір № SAMDN26000703387354 від 22.04.2008 року депозитного вкладу, укладеному між КБ Приватбанк та ОСОБА_3 , за яким нею було здійснено заповідальне розпорядження, відповідно до якого в разі її смерті вкладом та нарахованими відсотками розпоряджатися чоловік ОСОБА_4 100%; листами матері ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , за період 1987-1993 роки, в яких остання постійно називає ОСОБА_3 та ОСОБА_4 «наші діти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 », надсилаючи листи на адресу проживання подружжя ОСОБА_12 - АДРЕСА_9 ; спільні фотографії.
Також допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка ОСОБА_29 , пояснив, що він є чоловіком позивачки, в той час як ОСОБА_3 була рідною сестрою дружини, ОСОБА_4 був чоловіком ОСОБА_3 .. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були подружжям і спільно проживали однією сім`єю, вклади спільні кошти в майно. Свідок зазначив, що вони всі були однією сім`єю. Позивач почила проживати з сестрою та її чоловіком з весни 2018 року. Одночасно, свідок зазначив, що останні два тижні життя ОСОБА_3 проживала за адресою своєї реєстрації по АДРЕСА_15 , де і померла. Позивач та ОСОБА_4 приїздили до неї в квартиру на вулиці Чорнобильській, однак в цій квартирі не жили.
Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка ОСОБА_35 , пояснила що вона є подругою (кумою) позивачки, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знала з 90х років, і на час знайомства вони вже були подружжям - проживали разом. Свідок зазначила, що позивач проживала з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з часу початку пандемії ОСОБА_36 і до смерті сестри- готувала, прала, мила. Свідок зазначила, що ОСОБА_24 померла в квартирі ОСОБА_4 .. Позивач та її чоловік підтримували стосунки з ОСОБА_4 і після смерті ОСОБА_3 - погоджували облаштування могили, разом їздили за місто. Свідок не підтвердила, що позивач продовжувала проживати з ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 ..
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, належним чином оцінивши письмові докази, показання свідків та пояснення учасників справи, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_4 протягом п`яти років на момент відкриття спадщини, визнавши, що відносини між ними не носили характер сімейних, вони не були пов`язані спільним побутом, веденням спільного господарства, бюджету, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків.
Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність факту проживання однією сім`єю позивача ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_4 виключає набуття нею статусу спадкоємця четвертої черги за законом. Оскільки позивач не набула статусу спадкоємця, вона не може пред`являти вимоги про визнання права власності на спадкове майно.
Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що не підлягає задоволенню позовна вимога про встановлення факту придбання майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки останні на час звернення позивача до суду померли та за життя таких вимог не заявляли.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги покази свідків, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки пояснення свідків ОСОБА_29 та ОСОБА_37 не підтверджують ознак, властивих для проживання позивачки та ОСОБА_4 однією сім`єю. Разом з тим допитані в суді першої інстанції свідки є близькими знайомими позивача, а саме ОСОБА_29 - є чоловіком позивача, а ОСОБА_31 - є подругою (кумою) позивача.
Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для застосування статті 1264 ЦК України - проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, враховуючи, що позивач надавала постійний догляд ОСОБА_4 , який його потребував, у зв`язку з онкозахворюванням шлунку та неможливістю самообслуговуванння, в тому числі здійснювала закупівлю продуктів харчування за спільні кошти, готувала їжу, прибирала квартиру, здійснювала оплату поточних платежів за квартиру та виконувала інші особов`язки, проводячи з ОСОБА_4 , майже весь вільний час, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки надання допомоги ОСОБА_4 який був важкохворим, одинокою особою похилого віку, не є безумовним підтвердженням факту проживання позивача із ним однією сім`єю.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 542/1648/19, лише надання допомоги одинокій особі похилого віку (спадкодавцю), яка за станом здоров`я потребувала постійного стороннього догляду, не є достатньою підставою для встановлення факту проживання з нею однією сім`єю не менш як п`ять рокі до часу відкриття спадщини.
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що долучені до матеріалів справи світлини (а.с. 161-169 том 1) лише підтверджуть факт існування між позивачем та померлими ОСОБА_3 , ОСОБА_4 протягом певного часу близьких (дружніх) стосунків, проте не вказують на тривале спільне проживання однією сім`єю протягом вказаного у позові періоду.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено порядок прийняття доказів поданих відповідачем - Київською міською радою разом з поясненнями, суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, Київська міська рада не скористалась своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву. Між тим, відповідач подав пояснення по справі, які зареєстровані у суді першої інстанції 03.12.2024 року. До зазначених пояснень відповідач зокрема додав копії поквартальних карток та карток прописки, витяг з реєстру територіальної громади м. Києва (а.с. 228-241 том 1).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Таким чином, Київська міська рада надала пояснення відповідно до норм чинного законодавства, разом з тим долучені документи до письмових пояснень були надані відповідачем на підтвердження своїх пояснень.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.
Отже, вирішуючи спір у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Філатової Тетяни Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено «22» грудня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко