П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/41304/25	

 	Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М. Дата і місце ухвалення: 24.12.2025р., м. Одеса 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Інформаційні судові системи» про визнання протиправними дій щодо відбору кандидатів на призначення арбітражних керуючих та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного підприємства «Інформаційні судові системи», в якому просила суд: 
- визнати неправомірними дії Державного підприємства «Інформаційні судові системи» щодо відбору кандидатів на призначення арбітражних керуючих в Господарському суді Київської області у справах про банкрутство:
№911/2587/25, протокол від 23.09.2025р., про призначення арбітражного керуючого Шевченка Віталія Євгеновича;
№911/2956/25, протокол від 02.10.2025р., про призначення арбітражного керуючого Огейчук Тетяну Василівну;
№Б8/184-11, протокол від 03.11.2025р., про призначення арбітражного керуючого Клигіну Ірину Володимирівну;
- скасувати відбір кандидатів на призначення арбітражних керуючих у зазначених справах про банкрутство;
- зобов`язати Державне підприємство «Інформаційні судові системи» здійснити повторне автоматичне визначення кандидатур арбітражних керуючих у справах №911/2587/25, №911/2956/25, №Б8/184-11 Господарського суду Київської області з дотриманням принципів черговості, рівної кількості справ про банкрутство, з урахуванням навантаження кожного арбітражного керуючого.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що ОСОБА_1 є арбітражним керуючим (свідоцтво №2155 від 13.05.2025р.) та звернулася 30.07.2025р. до Державного підприємства «Інформаційні судові системи» з повідомленням про бажання реалізувати своє право на участь у автоматизованому відборі кандидатів на призначення арбітражного керуючого у справах про банкрутство. Позивача включено до системи автоматичного визначення кандидатури арбітражного керуючого в усіх господарських судах України та за усіма видами КВЕД без обмеження, а також за всіма організаційно-правовими формами господарювання боржників. Однак, з нульовою кількістю справ на ОСОБА_1 не здійснено автоматизований розподіл у справах про банкрутство №911/2587/25, №911/2956/25, №Б8/184-11. Відповідний розподіл здійснено відповідачем на інших арбітражних керуючих, у яких кількість справ на виконанні становить більше 0. З наведеного слідує, що при здійсненні відповідного автоматизованого розподілу Державним підприємством «Інформаційні судові системи» не дотримано принципи черговості, рівної кількості справ про банкрутство, не враховано навантаження кожного арбітражного керуючого.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від 24.12.2025р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що закриваючи спірною ухвалою провадження у справі суд першої інстанції необґрунтовано виходив з того, що КАС України не передбачено повноважень адміністративних судів стосовно розгляду будь-яких питань, пов`язаних із банкрутством, включаючи питання відбору кандидатів на призначення арбітражних керуючих в господарські суди. Суд дійшов помилкового висновку, що вимоги ОСОБА_1 підлягають розгляду в порядку, визначеному ГПК України. За твердженнями апелянта, оскаржувана ухвала перешкоджає їй доступу до правосуддя, оскільки поданий нею позов відповідає ознакам публічно-правового спору, визначеним статтею 4 КАС України. 
Державне підприємство «Інформаційні судові системи» подало письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції – без змін. Відповідач зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Відповідно до п.2, п.7 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до ч.2 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, зокрема, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.
З аналізу вищевикладеного слідує, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Предметом спору у даній справі є оскарження Матвійчук Н.Є., як арбітражним керуючим, дій Державного підприємства «Інформаційні судові системи» щодо відбору кандидатів на призначення арбітражних керуючих в Господарському суді Київської області у справах про банкрутство №911/2587/25, №911/2956/25 та №Б8/184-11.
Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України, дійшов висновку, що дана справа підлягає розгляду в порядку ГПК України. Суд зазначив, що КАС України не передбачено повноважень адміністративних судів стосовно розгляду будь-яких питань, пов`язаних з банкрутством, включаючи питання відбору кандидатів на призначення арбітражних керуючих в господарські суди. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України. Однак, суд апеляційної інстанції не може погодитися з мотивувальною частиною оскаржуваної ухвали з огляду на наступне.
До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Згідно ч.1 ст.28 Кодексу України з процедур банкрутства кандидатура арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією визначається судом шляхом автоматизованого відбору із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з числа арбітражних керуючих, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України, за принципом випадкового вибору.
Згідно п.2-1 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи призначення арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією у разі відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) здійснюється з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом.
Заява ініціюючого кредитора або боржника - фізичної особи про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), крім відомостей, передбачених частиною першою статті 34, частиною другою статті 116 цього Кодексу, повинна містити пропозицію щодо кандидатури арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією.
Ініціюючий кредитор або боржник - фізична особа додає до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) заяву арбітражного керуючого, зазначеного в абзаці другому цього пункту, про участь у справі, яка повинна відповідати вимогам, встановленим частиною третьою статті 28 цього Кодексу.
Господарський суд, відкриваючи провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), призначає арбітражного керуючого, зазначеного в абзаці другому цього пункту, розпорядником майна або керуючим реструктуризацією.
У разі якщо заява ініціюючого кредитора або боржника - фізичної особи про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) не містить пропозиції щодо кандидатури арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією або до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) не додано заяви цього арбітражного керуючого про участь у справі, або з підстав, визначених частиною третьою статті 28 цього Кодексу, цього арбітражного керуючого не може бути призначено розпорядником майна або керуючим реструктуризацією, або заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство подано боржником - юридичною особою, призначення арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією здійснюється господарським судом самостійно з числа осіб, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України, у порядку, що діяв до дня введення цього Кодексу в дію, шляхом застосування автоматизованої системи.
Частиною 3 статті 28 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що розпорядником майна, керуючим реструктуризацією, керуючим санацією, ліквідатором, керуючим реалізацією не можуть бути призначені арбітражні керуючі, а призначені арбітражні керуючі підлягають відстороненню: 1) які є заінтересованими особами у цій справі; 2) які здійснювали раніше управління цим боржником - юридичною особою, крім випадків, коли з дня відсторонення від управління зазначеним боржником минуло не менше трьох років; 3) яким відмовлено в допуску до державної таємниці, якщо такий допуск є необхідним для виконання обов`язків, визначених цим Кодексом; 4) які мають реальний чи потенційний конфлікт інтересів; 5) виключено; 6) які є близькими особами боржника - фізичної особи; 7) щодо яких відкрито провадження у справі про неплатоспроможність або з дня закриття провадження у справі про неплатоспроможність минуло менше трьох років; 8) за наявності підстав, визначених статтею 26 цього Кодексу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 включено до системи автоматичного визначення кандидатури арбітражного керуючого в усіх господарських судах України та за усіма видами КВЕД без обмеження, а також усіма організаційно-правовими формами господарювання боржників. Тобто, єдиним критерієм розподілу справ на позивача у вищезазначених справах про банкрутство є кількість справ на виконанні і показник навантаження. Однак, з нульовою кількістю справ (показник навантаження - 10) на позивача не здійснено автоматизований розподіл у вищезазначених справах про банкрутство. При цьому, здійснено розподіл на інших арбітражних керуючих, у яких кількість справ на виконанні більше 0. З вказаного позивач робить висновок, що автоматизований розподіл та призначення арбітражних керуючих у справі №911/2587/25 (протокол від 23.09.2025р.), у справі №911/2956/25 (протокол від 02.10.2025р.) та у справі №Б8/184-11 (протокол від 03.11.2025р.) в Господарському суді Київської області здійснено з порушенням чинного законодавства. 
ОСОБА_1 стверджує, що в порушення п. 1.6 Положення про автоматизовану систему з відбору кандидатів на призначення арбітражного керуючого у справах про банкрутство, затвердженого Постановою пленуму Вищого господарського суду України від 14.07.2016р. №8, Державним підприємством «Інформаційні судові системи» в оскаржуваних протоколах здійснено визначення кандидатури арбітражного керуючого в автоматизованій системі з числа арбітражних керуючих з порушенням принципів черговості, рівної кількості справ про банкрутство, з урахуванням навантаження кожного арбітражного керуючого.
Статтею 376-1 КК України визначено, що за умисне внесення неправдивих відомостей чи несвоєчасне внесення відомостей до Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, іншої автоматизованої системи, що функціонує в суді, Вищій раді правосуддя, Вищій кваліфікаційній комісії суддів, Державній судовій адміністрації України, їх органах, несанкціоновані дії з інформацією, що міститься в таких системах, чи інше втручання в роботу таких систем, вчинене службовою особою, яка має право доступу до цієї системи, або іншою особою шляхом несанкціонованого доступу до таких систем, - караються штрафом від шестисот до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк від двох до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від одного до трьох років.
Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що дії Державного підприємства «Інформаційні судові системи» щодо можливого втручання до автоматизованого розподілу у справах про банкрутство не є проявом владно-управлінських функцій цього органу.
На думку суду, позивач, звертаючись до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправними дій Державного підприємства «Інформаційні судові системи» щодо відбору кандидатів на призначення арбітражних керуючих в Господарському суді Київської області у справах про банкрутство №911/2587/25, №911/2956/25, №Б8/184-11 та скасування відбору кандидатів на призначення арбітражних керуючих у зазначених справах про банкрутство, фактично підміняє предмет спору, надаючи йому вигляд адміністративного, тоді як у дійсності це є спір про незаконне втручання до автоматизованої системи розподілу.
Колегія суддів зауважує, що законність процесуальних актів, дій чи бездіяльності, вчинених при здійсненні процесуальних повноважень, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.
Намагання здійснити контроль за процесуальною діяльністю поза межами відповідного процесуального регулювання є протиправним втручанням у діяльність особи, наділеної в установленому порядку процесуальними правами.
Суд звертає увагу, що адміністративне судочинство не може використовуватися як альтернативний або попередній механізм кримінального переслідування, а також як спосіб ініціювання досудового розслідування поза межами процедур, визначених Кримінальним процесуальним кодексом України.
У зв`язку із викладеним, колегія суддів доходить висновку, що даний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. 
У разі наявності відомостей про можливе вчинення кримінального правопорушення, зокрема передбаченого статтею 376-1 Кримінального кодексу України, позивач має право звернутися із заявою про кримінальне правопорушення до відповідного органу досудового розслідування в порядку, визначеному статтями 214, 216 Кримінального процесуального кодексу України.
Оскільки розгляд таких спорів перебуває поза межами не лише адміністративної юрисдикції адміністративних судів та не належить до юрисдикції жодного іншого суду, підстав для роз`яснення позивачеві до суду якої юрисдикції належить його вирішення немає.
У постанові від 10 червня 2021 року у справі №380/1854/20 Верховний Суд зазначив, що вжите в законі формулювання «не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» треба розуміти і трактувати так, що не підлягають розгляду не тільки справи, спори в яких виникають поза сферою адміністративних публічно-правових відносин, але й ті, які можна розглядати за правилами адміністративного судочинства, однак щодо них на рівні імперативного законодавчого положення встановлено вимогу, яка обмежує таке звернення і відтермінує судовий захист порушеного права до події, з настанням якої виникають відповідні підстави для цього.
Крім того, Верховний Суд в таких спорах вказував, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. А тому зазначені вище вимоги не можуть бути вирішені в судах жодної юрисдикції.
На підставі викладеного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України. Одночасно, колегія суддів вважає помилковим висновок суду, що дана справа підлягає розгляду в порядку ГПК України.
Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частиною четвертою статті 317 КАС України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржувану ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року в частині правового обґрунтування висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі. 
Керуючись ст.ст. 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року змінити шляхом викладення її мотивувальної частини в редакції даної постанови апеляційного суду.
В іншій частині оскаржувану ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 03 лютого 2026 року. 

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук