ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 477/8/20
провадження № 61-11655св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Шевченківська сільська рада Вітовського району Миколаївської області, державний кадастровий реєстратор відділу у Вітовському районі Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Миколаївській області, Вітовська районна державна адміністрація Миколаївської області, Головне управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Миколаївській області,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , Державне підприємство «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»,
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чабанова Анастасія Олександрівна, на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 травня 2020 року, ухвалене у складі 
судді Семенової Л. М., та постанову Миколаївського апеляційного суду від 30 червня 2020 року, ухвалену колегією у складі суддів Серебрякової Т. В., Лисенка П. П., Самчишиної Н. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області (далі - Шевченківська сільська рада), державного кадастрового реєстратора відділу у Вітовському районі Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Миколаївській області (далі - державний кадастровий реєстратор), Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області (далі - Вітовська РДА), Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Миколаївській області (далі - ГУ Держгеокадастру), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , фізична особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_3 , Державне підприємство (далі - ДП) «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», про встановлення факту неправильності внесення даних до Державного земельного кадастру (далі - ДЗК), визнання незаконним та скасування розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації (далі - Жовтнева РДА), скасування державної реєстрації земельної ділянки, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, зобов`язання державного кадастрового реєстратора вчинити реєстраційні дії.
В обґрунтування позову вказував, що відповідно до сертифіката серії МК № 0209484, виданого Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області 9 лютого 2000 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 4 квітня 2000 року за № 12741, ОСОБА_4 належало право на земельну частку (пай) площею 8,44 в умовних кадастрових гектарах за рахунок земель, які перебували в колективній власності Відкритого акціонерного товариства «Восток» (далі - ВАТ «Восток»).
17 квітня 2000 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладали договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Дубровою Т. І. за № 354, відповідно до якого позивач прийняв у дар право на земельну частку (пай) площею 8,44 в умовних кадастрових гектарах за рахунок земель, які перебували в колективній власності ВАТ «Восток». У сертифікаті 
серії МК № 0209484, виданому Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області 9 лютого 2000 року, зроблено відповідну відмітку про передачу права на земельну частку (пай) ОСОБА_1 .
1 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневої РДА із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки і виділення її в натурі на місцевості (паю).
Листом від 27 січня 2015 року Жовтнева РДА повідомила ОСОБА_1 про відмову у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою, оскільки земельна ділянка площею 6,1 га, місце зображення якої зазначене у наданому ОСОБА_1 викопіюванні з публічної кадастрової карти, перетинається із земельною ділянкою площею 11,541 га, яку передано в оренду ОСОБА_2 .
Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 січня 2016 року у справі № 814/2357/15 зобов`язано Жовтневу РДА надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою за зверненням ОСОБА_1 
від 1 грудня 2014 року.
На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду 
від 12 січня 2016 року у справі № 814/2357/15 розпорядженням Вітовської РДА 
від 29 серпня 2016 року № 288-р ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 8,44 умовних кадастрових гектарів згідно з сертифікатом серії МК № 0209484.
В процесі реалізації права на виділення в натурі та оформлення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на конкретну земельну ділянку, яка залишилась із невитребуваних земель, що перебували у колективній власності ВАТ «Восток», на замовлення позивача ДП «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» виготовило технічну документацію із землеустрою щодо земельної ділянки площею 6,1 га на основі використання матеріалів технічної документації із землеустрою при паюванні земель ВАТ «Восток».
Рішенням державного кадастрового реєстратора від 1 серпня 
2017 року № РВ-480027814207 позивачу відмовлено у проведенні реєстрації сформованої на його замовлення земельної ділянки у зв`язку з її перетином на 43,1111% із земельною ділянкою з кадастровим номером 4823381000:06:000:0363, що зареєстрована за заявою ОСОБА_2 . 
На підставі заяви ОСОБА_2 розпорядженням Жовтневої РДА від 8 грудня 2010 року № 752-р надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.
Під час виготовлення проекту землеустрою на замовлення ОСОБА_2 земельну ділянку площею 5, 9210 га, на яку претендує ОСОБА_1 , безпідставно віднесено Зеленогайською сільською радою Вітовського району Миколаївської області (далі - Зеленогайська сільська рада) до земель державної власності сільськогосподарського призначення для сінокосіння і випасання худоби.
Розпорядженням Жовтневої РДА від 14 липня 2011 року за № 350-р затверджено проєкт землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки загальною площею 81, 6282 га, що складається з окремих земельних ділянок, до якої також увійшла спірна земельна ділянка.
4 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернулася із заявою про здійснення державної реєстрації земельної ділянки. Однак інформація про реєстрацію речового права відсутня у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тобто ОСОБА_2 не реалізувала право на оформлення договору оренди щодо спірної земельної ділянки. Натомість, наявні в ДЗК відомості про реєстрацію сформованої на замовлення ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, з якою наявний перетин сформованої на замовлення ОСОБА_1 земельної ділянки.
Позивач зазначав, що ділянка, на яку він претендує, безпідставно віднесена та помилково зареєстрована як державна, що перешкоджає йому в реалізації його права на виділення земельної частки (паю) в натурі.
Вказував, що його земельна ділянка (площею 5, 9210 га) відноситься до невитребуваних земель колективної власності ВАТ «Восток», тому є землею комунальної власності.
Посилався на порушення його права набуття у власність земельної ділянки, зокрема виділення земельної частки (паю) на місцевості як власнику сертифіката на право на земельну частку (пай) розміром 8, 44 га із земель колективної власності ВАТ «Восток» у селі Зелений Гай Вітовського району Миколаївської області, яке набуте ним на підставі договору дарування. 
Позивач просив:
- встановити факт неправильності внесених даних до ДЗК щодо земельної ділянки площею 5, 9210 га з кадастровим номером 4823381000:06:000:0363, розташованої на території Зеленогайської сільської ради Вітовського району Миколаївської області (далі - Зеленогайська сільська рада), в частині зазначення форми власності та виду використання сільськогосподарських угідь;
- визнати незаконним та скасувати розпорядження Жовтневої РДА від 14 липня 2011 року № 350-р «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду» в частині передачі в оренду земельної ділянки 
площею 5, 9210 га з кадастровим номером 4823381000:06:000:0363, розташованої на території Зеленогайської сільської ради;
- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 4823381000:06:000:0363 шляхом скасування запису у Поземельній книзі у ДЗК;
- визнати протиправним та скасувати рішення державного кадастрового реєстратора від 1 серпня 2017 року № РВ-480027814207 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до ДЗК;
- зобов`язати державного кадастрового реєстратора вчинити реєстраційні дії, спрямовані на реєстрацію земельної ділянки за заявою ОСОБА_1 . 
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 
Рішенням від 12 травня 2020 року Жовтневий районний суд Миколаївської області відмовив у задоволенні позову.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції зазначив про ненадання позивачем належних та допустимих доказів порушення його права на земельну ділянку.
Місцевий суд вказав, що:
- за змістом відповіді відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі - відділ Держгеокадастру у Миколаївській області) від 6 вересня 2019 року № 686/109-19 та 
листа ГУ Держагеокадастру у Миколаївській області від 6 вересня 2019 року вих. № 29-14-0.2-6031/2-19 спірна земельна ділянка розташована на території Зеленогайської сільської ради і обліковується як земля сільськогосподарського призначення для сінокосіння і випасання худоби. У вказаних листах зазначено про те, що земельна ділянка з кадастровим номером 4823381000:06:000:0363 входила до земель колективної власності, які, в тому числі, включали у себе землі пасовища;
- в справі відсутні докази, які б свідчили про те, що земельна ділянка, сформована на замовлення ОСОБА_5 відповідно до технічної документації, виготовленої ДП «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», відноситься саме до невитребуваних паїв;
- позивач надав копії двох проєктів технічних документацій щодо земельних ділянок за кадастровим номером 4823381000:06:000:0363, виготовлених ПП ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_2 , та ДП «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на замовлення ОСОБА_1 , які суперечать один одному;
- недоведеними є доводи позивача щодо неправильності даних у технічній документації, сформованій ПП ОСОБА_3 , оскільки вони базуються на листах органів державної влади, що реалізовують державну політику у сфері земельних відносин, в яких міститься посилання лише на належність сформованої земельної ділянки до земель колективної власності ВАТ «Восток», однак відсутні відомості про те, що ця ділянка є невитребуваним паєм;
- позивач не довів факт порушення розпорядженням Жовтневої РДА від 14 липня 2011 року № 350-р «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення ділянок в оренду» в частині передачі в оренду земельної ділянки площею 5,9210 га 
з кадастровим номером 4823381000:06:000:0363 свого права як власника сертифіката на право на земельну частку (пай) на виділення його земельної частки на місцевості (в натурі), оскільки матеріали справи не містять доказів належності земельної ділянки, на яку претендує позивач, до невитребуваних паїв.
Постановою від 30 червня 2020 рокуМиколаївський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 травня 2020 року - без змін.
Апеляційний суд зазначив, що оскільки на момент прийняття оспорюваного розпорядження Жовтневої РДА про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду позивач не підтвердив та не набув права власності на земельну ділянку (пай), яка входила до складу земельної ділянки, переданої в оренду ОСОБА_2 , та не довів, що спір стосується однієї й тієї ж земельної ділянки, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження Жовтневої РДА від 14 липня 2011 року № 350-р в частині передачі в оренду земельної ділянки площею 5,9210 га з кадастровим номером 4823381000:06:000:0363 та скасування державної реєстрації вказаної земельної ділянки шляхом скасування запису у Поземельній книзі у ДЗК задоволенню не підлягають. Крім цього, вимоги про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки можливо вирішити лише при встановленні судом порушеного майнового права позивача, похідним від якого є вимога щодо реєстрації майна та майнових прав.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду також і в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення № РВ-480027814207 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до ДЗК від 1 серпня 2017 року, прийнятого державним кадастровим реєстратором, та зобов`язання останнього вчинити реєстраційні дії, спрямовані на реєстрацію земельної ділянки згідно із заявою ОСОБА_1 , оскільки позовна заява не містить посилань щодо незаконності рішення державного кадастрового реєстратора та судом не встановлено порушень таким рішенням прав позивача. 
Крім того, вимоги щодо покладення на державного реєстратора обов`язку вчинити реєстраційні дії, спрямовані на реєстрацію земельної ділянки, не узгоджуються з положенням Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 7 липня 2011 року та Порядком ведення ДЗК, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, оскільки виключно до повноважень державного кадастрового реєстратора належить вирішення питання щодо прийняття рішення про внесення відомостей до ДЗК і надання таких відомостей; покладення такого обов`язку судовим рішенням суперечитиме статті 19 Конституції України.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги позивача про встановлення факту неправильності внесених даних до ДЗК щодо земельної ділянки площею 5,9210 га з кадастровим номером 4823381000:06:000:0363, розташованої на території Зеленогайської сільської ради, в частині неправильності зазначення форми власності та виду використання сільськогосподарських угідь, заявлені не у спосіб, передбачений статтею 16 Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), тому не підлягають задоволенню.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У серпні 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Чабанова А. О. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 травня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 30 червня 2020 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Касаційну скаргу мотивовано відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме щодо застосування Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» в частині захисту права на виділення в натурі земельної ділянки із земель колективної власності.
Заявник вказує на помилковість висновків судів про те, що позивач не позбавлений права отримати в натурі в іншому місці, наприклад, в тому числі із земель запасу, земельну ділянку, сформувавши її та оформивши на неї право власності на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай). 
На думку заявника, суди попередній інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що права невідомого ще майбутнього іншого користувача чи власника такої земельної ділянки мають пріоритет над правами особи, яка захищає своє право на оформлення у власність земельної ділянки саме із земель колишнього ТОВ «Восток», а не в будь-якому іншому місці чи з іншої підстави. 
Крім того, суди не встановили, чи залишились землі запасу з резервного фонду саме колишнього ТОВ «Восток» та чи можливо реальне виділення заявнику земельної ділянки в натурі в іншому місці. 
Заявник зазначає, що він з дотриманням вимог Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» розробив технічну документацію із землеустрою, відповідно до якої визначено місце розташування, межі, площу та інші характеристики земельної ділянки, зібрані всі необхідні документи для того, щоб присвоїти кадастровий номер та зареєструвати у власність ділянку. Отже, заявник дотримався процедури оформлення у власність земельної ділянки із земель колишнього ТОВ «Восток» і перешкодою є наявність сформованої земельної ділянки з кадастровим номером 4823381000:06:000:0363, з якою наявний перетин, реєстрацію якої необхідно скасувати, так як вона розташована на землях колишнього ТОВ «Восток» та законного власника або користувача. Тому заявник має право вимагати відновлення того становища, яке перебувало до реєстрації спірної земельної ділянки.
У касаційній скарзі зазначено, що суди не звернули уваги на неправомірне та безпідставне переведення спірної земельної ділянки із земель колективної власності в землі державної власності та не перевірили підстави для переведення.
Щодо порушення норм процесуального права заявник вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано зазначив про відсутність висновку експерта у галузі землеустрою відносно належності спірної земельної ділянки до невитребуваних земель ТОВ «Восток», не сприяв забезпеченню доказів, не вказав позивачу на необхідність проведення експертизи та не роз`яснив наслідків її непроведення. 
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Провадження у суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 2 жовтня 2020 року відкрив касаційне провадження у справі та витребував її матеріали із суду першої інстанції.
Підставою відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи заявника про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування до спірних правовідносин Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» в частині захисту права на виділення в натурі земельної ділянки із земель колективної власності (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України). 
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що  ОСОБА_1 прийняв у дар право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії МК №0209484, виданим Жовтневою РДА 9 лютого 2000 року.
У 2014 році ОСОБА_1 вжив заходи щодо реалізації свого права з виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та виготовив викопіювання вказаної земельної ділянки.
На звернення ОСОБА_1 у 2014 році до відділу Державного агентства земельних ресурсів у Жовтневому районі Миколаївської області листом від 22 лютого 2014 року за вих. № 5379/01-16 повідомлено, що:
- земельна ділянка, відображена на доданому до заяви викопіюванні 
площею 6,1 га, переведена до земель запасу згідно з державною статистичною звітністю у зв`язку з тим, що при розподілі земель на паї залишилась невитребуваною;
- розпорядженням Жовтневої РДА від 8 грудня 2010 року № 752-р надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації, що посвідчує право оренди земельної ділянки;
- запропоновано звернутися до Зеленогайської сільської ради з метою з`ясування наявності вільних земельних ділянок, які належали ВАТ «Восток», для реалізації свого права на виділення земельної частки (паю) в натурі. 
ОСОБА_1 з такою рекомендацією не погодився та 1 грудня 2014 року звернувся до Жовтневої РДА із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки і виділення її в натурі на місцевості. До заяви додав викопіювання з проєкту організації земельних ділянок в межах території Земеленогайської сільської ради та викопіювання з публічної карти земельної ділянки, на яку він претендував, для виділення в натурі.
27 січня 2015 року Жовтнева РДА відмовила ОСОБА_1 у наданні такого дозволу у зв`язку з перетином земельної ділянки, на яку він претендував, із земельною ділянкою, реєстрація якої проведена за заявою ОСОБА_2 .
Отримавши вказану відмову, ОСОБА_1 подав позов до Миколаївського окружного адміністративного суду.
Зі змісту постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 січня 2016 року, якою зобов`язано Жовтневу РДА надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою за зверненням ОСОБА_1 від 1 грудня 2014 року, суди встановили, що:
- належність заявленої позивачем земельної ділянки до невитребуваних земель ВАТ «Восток» судом не встановлювалась;
- адміністративний суд з посиланням на статтю 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв») дійшов висновку про те, що у разі доведення факту, що спірна земельна ділянка відноситься до невитребуваних земель ВАТ «Восток», позивач має на неї переважне право, оскільки набув його відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай). 
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що відповідно до копії технічної документації, розробленої ДП «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», щодо встановлення меж земельної ділянки (паю) в натурі 
(на місцевості) на замовлення ОСОБА_1 , сформована земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Зеленогайської сільської ради, на яку претендує позивач в межах реалізації свого права як власника сертифікату на право на земельну частку (пай) на виділення цього паю на місцевості (в натурі), має площу 5, 4722 га, визначено її точки координат. За характеристикою земельна ділянка є ріллею.
У технічній документації наявне архівне викопіювання з публічної кадастрової карти, використане з проєкту землеустрою щодо організації земельних ділянок (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Зеленогайської сільської ради, погоджене сільським головою Зеленогайської сільської ради та начальником Жовтневого районного відділу земельних ресурсів.
Згідно з класифікацією видів земельних угідь, земельна ділянка віднесена до ріллі.
Після виготовлення технічної документації щодо земельної ділянки ОСОБА_1 звернувся до державного кадастрового реєстратора для реєстрації цієї ділянки в Державному земельному кадастрі та присвоєння їй кадастрового номеру.
Рішенням державного кадастрового реєстратора відділу від 1 серпня 2017 року позивачу відмовлено у внесенні відомостей до ДЗК щодо сформованої земельної ділянки у зв`язку з її перетином на 43,1111 % із земельною ділянкою з кадастровим номером 4823381000:06:000:0363. Крім того, підставою відмови зазначено зауваження щодо валідності електронного документу.
У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості про речове право на земельну ділянку з кадастровим номером 4823381000:06:000:0363 не зареєстровано.
Суди попередніх інстанцій встановили, що згідно з даними Держгеокадастру 
на 25 травня 2019 року та відповідно до інформації ДЗК земельна ділянка з кадастровим номером 4823381000:06:000:0363 має цільове призначення для сінокосіння та випасання худоби; форма власності - державна; площа земельної ділянки 5,921 га, місце розташування: Миколаївська область Жовтневий (Вітовський) район, Зеленогайська сільська рада.
Також суди встановили, що вказана земельна ділянка сформована на замовлення ОСОБА_2 відповідно до проєкту щодо відведення земельних ділянок в довгострокову оренду на 49 років, виготовленого ФОП ОСОБА_3 . Дозвіл на замовлення та розроблення даного проєкту землеустрою надано ОСОБА_2 як представнику 130 фізичних осіб розпорядженням Жовтневої РДА від 8 грудня 2010 року № 752-р. Відповідно до даного проєкту сформовано 15 земельних ділянок, в тому числі і з кадастровим номером 4823381000:06:000:0363. Згідно з вказаним проєктом землеустрою, форма власності на землю зазначена як державна. Реєстрація спірної земельної ділянки відповідно до зазначеного проєкту є первинною.
На неодноразові звернення адвокатських об`єднань в інтересах ОСОБА_1 відділом Держгеокадастру у Миколаївській області в квітні та травні 2018 року, а також ГУ Держгеокадастру у травні 2018 року повідомлено про проведення державної реєстрації спірної земельної ділянки з кадастровий номером 4823381000:06:000:0363 за заявою ОСОБА_2 на підставі проєкту землеустрою від 9 грудня 2013 року, виготовленого ФОП ОСОБА_3 . Речове право ОСОБА_2 щодо земельної ділянки не зареєстровано.
З листа відділу Держгеокадастру у Миколаївській області від 6 вересня 2019 року № 686/109-19 та листа ГУ Держагеокадастру у Миколаївській області від 6 вересня 2019 року вих. № 29-14-0.2-6031/2-19 суди встановили, що спірна земельна ділянка знаходиться на території Зеленогайської сільської ради та обліковується як земля сільськогосподарського призначення для сінокосіння і випасання худоби. Вказана земельна ділянка зареєстрована 4 серпня 2014 року за заявою фізичної особи. Цільове призначення земельної ділянки визначено у процесі реєстрації. Дані про цільове призначення вказаної земельної ділянки до її реєстрації відсутні. ГУ Держагеокадастру у Миколаївській області вказує про відсутність відомостей про віднесення вказаної земельної ділянки до невитребуваних паїв та зазначає, що згідно з архівною копією державного акта на право колективної власності на землю 
серії І-МК № 000137, виданого ВАТ «Восток» на земельну ділянку площею 4 616, 64 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю 12 жовтня 1999 року за № 22, земельна ділянка з кадастровим номером 4823381000:06:000:0363 входила до земель колективної власності.
З архівної схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) з технічної документації ВАТ «Восток», погодженої у 2000 році головою ВАТ «Восток», головою Зеленогайської сільської ради Бойчук Р. М. та начальником Жовтневого районного відділу земельних ресурсів Шкрабак Г. І., вбачається, що державним 
актом І-МК № 000137 посвідчувалося право колективної власності ВАТ «Восток» на земельну ділянку, яка включала, в тому числі, земельні ділянки, які не підлягали приватизації (землі загального користування та землі пасовища), що також не включались до паювання.
Суди попередніх інстанцій встановили, що спірна земельна ділянка знаходиться на території Зеленогайської сільської ради та обліковується як землі сільськогосподарського призначення для сінокосіння і випасання худоби. Земельна ділянка з кадастровим номером 4823381000:06:000:0363 входила до земель колективної власності, які, в тому числі, включали в себе землі пасовища.
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, якими керується суд під час ухвалення постанови
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У частині третій статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно з частиною першою ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. 
У частині другій вказаної статті зазначається про те, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, ЗК України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Відповідно до статтей 177, 181 ЦК України, статті 79-1 ЗК України земельна ділянка є об`єктом цивільних прав.
Земельне законодавство ґрунтується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом (пункт «в» частини першої статті 5 ЗК України).
8 липня 2003 року набрав чинності Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 5 червня 2003 року № 899-IV, який визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв).
Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості)земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Статтею 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено підстави для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв), а саме: підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.
Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).
Пунктом 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
У справі, яка переглядається, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про недоведення позивачем порушення його прав реєстрацією в ДЗК земельної ділянки з кадастровим номером 4823381000:06:000:0363, оскільки подані ОСОБА_1 докази не свідчать про належність сформованої на його замовлення земельної ділянки до невитребуваних паїв ВАТ «Восток». 
Колегія суддів відхиляє доводи заявника про необхідність викладення Верховним Судом висновку щодо застосування Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» в контексті захисту права на виділення в натурі земельної ділянки із земель колективної власності, оскільки суди відмовили у задоволенні позову у зв?язку з недоведенням позивачем належності сформованої на його замовлення земельної ділянки 
площею 5,4722 га до невитребуваних паїв ВАТ «Восток» та того, що земельна ділянка з кадастровим номером 4823381000:06:000:0363 сформована за рахунок таких паїв. При цьому суди встановили, що у колективній власності ВАТ «Восток» перебували і землі, які не підлягали передачі до паювання (в тому числі, включали в себе землі пасовища).
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, а переважно зводяться до переоцінки доказів і встановлених 
на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).
Касаційний суд з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України переглянув у касаційному порядку оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.
Підстав для виходу за межі розгляду справи суд касаційної інстанції не встановив.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чабанова Анастасія Олександрівна,залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 травня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 30 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді 	С. О. Карпенко В. В. Сердюк І. М. Фаловська