ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 грудня 2025 року
м. Київ
 
справа № 295/9580/24
провадження № 51-794 км 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого судді                                  ОСОБА_1 ,
суддів:                                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання            ОСОБА_4 ,
прокурора                                                  ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6 ,
засудженого                                             ОСОБА_7 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 10 жовтня 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року, якими 
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Рогозівка Ромненського району 
Амурської області рф, який зареєстрований 
за адресою:  
АДРЕСА_1 ,
засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 3 ст. 436^2Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Богунський районний суд м. Житомира вироком від 10 жовтня 2024 року, залишеним без змін ухвалою Житомирського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року, засудив ОСОБА_7 за: 
- ч. 1 ст. 436^2 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- ч. 3 ст. 436^2 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
Згідно з ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання за цим вироком повністю приєднав невідбуте покарання, призначене вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2020 року, й остаточно визначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць 1 день без конфіскації майна.
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні ним кримінальних правопорушень за таких обставин.
У 2024 році ОСОБА_7 відбував покарання у вигляді позбавлення волі в Державній установі (далі - ДУ) «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)», за адресою: просп. Незалежності, 172 в м. Житомирі, та був достовірно обізнаним про факт розв`язання й здійснення рф агресивної війни проти України.
01 лютого 2024 року приблизно об 11:30 ОСОБА_7 , діючи умисно, з мотивів підтримки інформаційних впливів держави-агресора на шкоду інформаційній безпеці України та з метою їх поширення серед оточуючих у розмові з працівниками зазначеної установи виконання покарань заперечував збройну агресію рф проти України, розпочату в 2014 році (ч. 1 ст. 436^2 КК).
Крім того, ОСОБА_7 02 лютого 2024 року приблизно о 18 год, 13 лютого 2024 року в період часу з 16:37 до 16:44, 07 березня 2024 року в період часу з 11:15 до 11:18, 26 березня 2024 року о 14:11, 04 квітня 2024 року в період часу з 12:19 до 12:33, 19 квітня 2024 року в період часу з 13:36 до 13:40, діючи умисно, з мотивів підтримки інформаційних впливів держави-агресора на шкоду інформаційній безпеці України та з метою їх поширення серед оточуючих у розмові з іншим засудженим та працівниками зазначеної установи виконання покарання, повторно виправдовував збройну агресію рф проти України, розпочату в 2014 році, заперечував тимчасову окупацію частини території України, заперечував збройну агресію рф проти України, розпочату у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії рф проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, стверджуючи, що актуальну війну почала не рф, а Україна в 2014 році на Донбасі, що жителі Донбасу зверталися до рф по військову (зброя, військова техніка), гуманітарну допомогу для протидії українським збройним силам, заперечував вторгнення російських військ на Донеччину, зокрема, в м. Авдіївку, в 2014 році ( ч. 3 ст. 436^2 КК).
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
За змістом касаційної скарги, засуджений ОСОБА_7 не погоджуючись із судовими рішеннями через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального провадження, просить судові рішення стосовно нього скасувати. Посилається на те, що свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , показання яких були враховані судом першої інстанції, його обмовили. Вважає, що наявні в матеріалах кримінального провадженні докази не доводять його винуватість та є сфальсифікованими. Зазначає про те, що висновок експерта не викликає довіри. Крім того, стверджує, що під час досудового розслідування було порушено його право на захист, оскільки не було виконано вимоги ст. 290 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Прокурор до початку касаційного розгляду на спростування доводів касаційної скарги засудженого надіслав до Суду копію пам`ятки про процесуальні права та обов`язки підозрюваного ОСОБА_7 від 19 червня 2024 року та копію протоколу від 21 червня 2024 року про надання ОСОБА_7 доступу до матеріалів досудового розслідування та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений та його захисник підтримали доводи касаційної скарги, просили скасувати оскаржувані судові рішення, кримінальне провадження - закрити. 
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити судові рішення без зміни.
Мотиви Суд
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування судового рішення судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
За п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо воно ухвалено незаконним складом суду. Для встановлення наявності або відсутності порушення судом наведеної вимоги закону необхідно керуватися положеннями статей 75-76 цього Кодексу, які визначають випадки недопустимості участі судді в конкретному кримінальному провадженні.
Вимогами ч. 1 ст. 76 КПК визначено, що суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Така вимога закону забезпечує недопущення сторонніх впливів на прийняття процесуальних рішень у кримінальному процесі, усуває можливу упередженість службової особи при здійсненні розслідування та судового розгляду кримінального провадження, сприяє підвищенню рівня довіри громадськості до суду та винесених ним рішень.
В даному випадку недопустимість повторної участі судді, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, у розгляді цього ж кримінального провадження в суді апеляційної інстанції диктується логікою побудови системи судового контролю. Судовий контроль не належить до правосуддя і є специфічною діяльністю суду. Вона має контрольний характер, забезпечує охорону конституційних прав громадян від свавільного і невиправданого втручання та обмеження з боку органів державної влади. 
Беручи до уваги те, що ці обставини можуть позначитися на об`єктивності й неупередженості судді при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, законодавець включив зазначені дії до числа тих, що перешкоджають участі судді в його розгляді в суді апеляційної інстанції. Адже, хоча діяльність судді із судового контролю не має прямого відношення до вирішення кримінального провадження по суті, проте він знайомиться з матеріалами провадження, і у нього при цьому складається внутрішнє переконання щодо його обставин, особи підозрюваного. 
Закріплена в даній статті недопустимість повторної участі судді у кримінальному провадженні спрямована на те, щоб запобігти можливій необ`єктивності та упередженості судді, пов`язаній із захистом права кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 лютого 2021 року, № 127/17123/19, № 51-3517 км 20).
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 29 лютого 2024 року під час досудового розслідування ухвалою судді Житомирського апеляційного суду ОСОБА_13 було надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій (негласного аудіо-, відеоконтролю особи) стосовно ОСОБА_7 стороком на 60 діб (а.к.п. 33, 107 т. 1).
Попри це суддя ОСОБА_13 брала участь у цьому ж кримінальному провадженні під час апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 та у складі колегії суддів постановляла ухвалу про залишення апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення, а оскаржуваного рішення - без зміни.
Тобто судове рішення стосовно ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції постановив незаконним складом суду, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК є безумовною підставою для його скасування.
Оскільки під час касаційного розгляду встановлено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, то Суд позбавлений можливості розглянути доводи, які зазначені в касаційній скарзі засудженого ОСОБА_7 , через що його касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Водночас суд апеляційної інстанції при повторному перегляді вироку, дотримуючись засад кримінального провадження, зобов`язаний ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, з`ясувати, чи повно, всебічно та об`єктивно здійснено судове провадження, чи було у передбаченому КПК порядку здобуто докази обвинувачення, чи оцінено їх місцевим судом із додержанням правил ст. 94 цього Кодексу і відповідно до тих доказів, чи правильно було застосовано закон України про кримінальну відповідальність. 
За таких обставин колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК ухвала стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати викладене, ухвалити законне й обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.
Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 433 КПК та беручи до уваги неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, не вирішуючи наперед питання про винуватість/невинуватість ОСОБА_7 , проте з метою запобігання ризику переховування від суду, колегія суддів уважає за необхідне обрати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Житомирського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обрати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.
Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                           ОСОБА_3