ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
 
08 жовтня 2025 року                   
м. Київ
 
справа № 354/2240/24
провадження № 61-4411св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Пархоменка П. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач ?  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 березня 2025 року у складі колегії суддів:Мальцевої Є. Є. Девляшевського В. А., Луганської В. М.,
Історія справи
У листопаді 2024 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2024 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою суду від 19 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про об`єднання цієї цивільної справи в одне провадження із цивільною справою № 344/6167/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, яка перебуває у провадженні Яремчанського міського суду Івано-Франківської області.
15 січня 2025 року представник позивача - адвокат Працевитий Г. О. подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позовні вимоги викладено у наступній редакції: 
визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на земельну ділянку, площею 0,1465 га, кадастровий номер: 2611091501:10:007:0174, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 
в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 ; житловий будинок АДРЕСА_3 ; 
в порядку поділ спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_4 ; 
залишити за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб марки Renault Symbol, 2004 року випуску, колір бежевий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; право власності на транспортний засіб марки CITROEN, модель C5, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ; 
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію різниці її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки Renault Symbol, реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіль марки CITROEN, модель C5, реєстраційний номер НОМЕР_4 та житловий будинок АДРЕСА_1 у розмірі 459 019,50 грн; 
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 частини автомобіля марки CITROEN, модель Picasso, 2010 року випуску у розмірі 111 287,00 грн.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя в частині позовних вимог про поділ об`єктів нерухомого майна, а саме:
земельної ділянки площею 0,1465 га, кадастровий номер 2611091501:10:007:0174, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
житлового будинку АДРЕСА_1 ;
житлового будинку 9Б, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
житлового будинку АДРЕСА_1 - залишено без розгляду;
розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя продовжено в частині позовних вимог щодо поділу спільного рухомого майна - транспортних засобів;
закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:
ухвалою суду від 10 червня 2024 року підготовче провадження у справі № 344/6167/24 справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. У судовому засіданні встановлено, і сторонами це не заперечується, що об`єкти нерухомості, які предметом розгляду у справі, що розглядається, є предметом розгляду і в справі №344/6167/24;
оскільки в провадженні Яремчанського міського суду Івано-Франківської області є справа зі спору між тими самими сторонами ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) про той самий предмет (однакові об`єкти нерухомого майна), з тих самих підстав (поділ спільного майна подружжя), суд доходить висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя в частині вимоги про поділ спільних об`єктів нерухомого майна слід залишити без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України, продовживши розгляд справи в частині заявлених позовних вимог щодо поділу спільного рухомого майна-транспортних засобів;
суд відхилив заперечення представника позивача, що підстави позовів у справах № 344/6167/24 та № 354/2240/24 є різними, оскільки в обох справах здійснюється вирішення питання щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, врегульовані відповідними нормами Сімейного та Цивільного кодексів України. Визначальними для правильного розгляду обох справ є норми, за якими встановлюється правовий режим спірного майна, чи є воно спільним сумісним майном подружжя, чи є приватним майном конкретного члена подружжя.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 березня 2025 року:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Працевитого Г. О. задоволено;
ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2025 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:
представник позивача Деревицької Г. Я. заявляв про об`єднання цивільних справ в одне провадження, однак судом йому було відмовлено у задоволенні такого клопотання в обох провадженнях;
колегія суддів зауважила, що позов ОСОБА_1 містить вимоги щодо визнання її особистою приватною власністю земельну ділянку площею 0,1465 га кадастровий номер: 2611091501:10:007:0174, житлові будинки № 9А та № 9Б , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; за ОСОБА_2 визнати право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , крім того просить вирішити питання щодо поділу рухомого майна - транспортних засобів. Позов ОСОБА_2 містить вимоги щодо рівного поділу вказаного спільного нерухомого майна подружжя;
судом не враховано, що обсяг майна, яке подружжя просить поділити, повинен охоплювати все спільно набуте ними у шлюбі майно з метою найбільш ефективного вирішення спору про його поділ у межах одного провадження. Указане відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи в суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, провадження № 14-182цс21 та від 23 січня 2024 року у справа № 523/14489/15, провадження № 14-22цс20). Тобто спір про поділ іншого майна подружжя позивачки не може бути розглянуто окремо від спору про поділ майна подружжя за позовом позивача, який розглядається в тому ж суді, оскільки зазначене призведе до порушення принципу рівності сторін при його розподілі. При вирішенні питання про поділ майна подружжя суд повинен з`ясувати весь обсяг майна, набутого подружжям у шлюбі (постанова Верховного Суду від 10 липня 2024 року у справі справа № 752/16829/23 провадження № 61-4751св24);
отже, незважаючи на тотожність сторін та підстав позовних заяв про поділ майна подружжя, які перебувають в провадженні Яремчанського міського суду Івано-Франківської області, предмети позовних вимог у цих спорах не є тотожними, оскільки у цих справах сторонами є одні й ті самі особи, предметом позову є поділ спільного сумісного майна подружжя, а не конкретне визначене майно, а підставами позову є обґрунтування обставин підстав та часу набуття майна подружжя, і тому висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для застосування приписів пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України є передчасним.
Аргументи учасників справи
04 квітня 2025 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив скасувати постанову апеляційного суду, ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.
Касаційна скарга мотивована тим, що:
          апеляційним судом не враховано положення статей 2, 43, 44, 257 ЦПК України та висновки, викладені у постановах Верховного Суду;
          під час розгляду справи представник ОСОБА_1 не заперечував факту подання відзиву на позовну заяву ОСОБА_2 у справі № 344/6167/24, та неподання відповідачем зустрічної позовної заяви (позовна заява ОСОБА_1 в цій справі подана до суду через 6 місяців після відкриття провадження у справі № 344/6167/24 за позовом ОСОБА_2 ). Судом також було встановлено, що одні і ті ж об`єкти нерухомого майна є предметом розгляду як у справі №344/6167/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , так і у цій справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , справи перебувають в провадженні Яремчанського міського суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет (об`єкти нерухомого майна), з тих самих підстав (поділ спільного майна подружжя), які врегульовані нормами Сімейного та Цивільного кодексів України;
          у постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 18 березня 2025 року є посилання на висновки, викладені у постановах Верховного Суду, які стосуються вирішення по суті спорів про поділ спільного майна подружжя, однак не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23 вересня 2024 року у справі № 367/8869/23.
          У червні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 , поданий представником ОСОБА_3 , у якому просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, оскаржуване рішення - залишити без змін.
Зазначає, що:
          у справах № 334/6167/24 і № 354/2240/24 склад учасників процесу збігається. Однак, предмет та підстави позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є різними за матеріально-правовими вимогами, які опосередковуються різними способами захисту прав або інтересів сторін, а також містять різні підстави позову - обставини, якими кожен з позивачів обґрунтовує свої вимоги, що спонукали зверненню до суду;
          позовні вимоги ОСОБА_2 у справі № 344/6167/24 не охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, чим порушується загальний принцип процесуальної економії. У свою чергу, позовні вимоги ОСОБА_1 у цій справі навпаки включають в себе усе спільне сумісне майно подружжя;
          поведінка ОСОБА_1 не може вважатися суперечливою та недобросовісною, оскільки позиція останньої була сталою, послідовною та не змінювалася протягом обох судових проваджень. Позиція ОСОБА_1 у обох справах є добросовісною, послідовною і логічною, скерована на найбільш ефективне та прийнятне вирішення спору судом між сторонами щодо поділу спільного майна подружжя.
Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду
Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2025 року відкрито касаційне провадження в цій справі. 
В ухвалі зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України. 
Ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2025 року справу призначено до судового розгляду.  
Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2025 року зупинено касаційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 367/252/24 (провадження № 14-21цс25).
Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року поновлено касаційне провадження у справі.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
За змістом пункту 3 частини першої статті 186, пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, то суд відмовляє у відкритті провадження у справі, а якщо таке провадження вже відкрито - постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду.
Тлумачення пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про залишення позову без розгляду є наявність у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі №657/1024/16-ц (провадження №14-5цс23)) зазначено, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів - предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2024 року у справі № 367/8869/23, на яку вказує скаржник, зазначено, що:
«залишення позову без розгляду у цьому разі можливе лише за умови, що позов у справі, яка перебуває у провадженні цього чи іншого суду, є тотожним щодо позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Необхідна наявність водночас трьох складових: тотожних сторін спору; тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав, зокрема, залишати позов без розгляду.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права. Отже, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за суб`єктним складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду, такі позови є тотожними і в такому разі суд залишає позов без розгляду з дотриманням правового механізму, передбаченого положеннями статті 257 ЦПК України.
Зі змісту позовної заяви у справі, що переглядається, вбачається, що як на підставу для задоволення позовних вимог про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 посилалася на те, що дане майно придбане у шлюбі з ОСОБА_2. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 подала до Ірпінського міського суду Київської області два окремі позови про поділ майна подружжя (визнання права власності на нерухоме майно), але з аналогічним предметом та з аналогічних підстав. Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 подано два позови з аналогічним предметом та з аналогічних підстав, дійшов правильного висновку про зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами, та у зв`язку із цим наявності правових підстав для залишення позовних вимог про визнання права власності без розгляду».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі № 757/21932/21 зазначено, що по суті пред`явлення цього позову, коли на розгляді перебуває інший тотожний позов, є зловживанням процесуальними правами (пункт 2 частини другої статті 44 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2024 року у справі № 752/16829/23 вказано, що «пред`являючи позов, визначаючи предмет позову та обґрунтовуючи його відповідними обставинами, ОСОБА_1 вказував на те, що набуте у зареєстрованому шлюбі сторін майно є спільним сумісним майном подружжя, посилався на відповідні норми СК України про спільність майна подружжя та про поділ майна подружжя. У позовній заяві відсутні посилання на положення статті 57 СК України про визнання майна особистою приватною власністю чоловіка. Отже, апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що справа, яка переглядається, та справа № 369/3387/23, яка знаходиться на розгляді у Києво-Святошинському районному суді Київської області, не є тотожними, оскільки у цих справах сторонами є одні й ті самі особи, предметом позову є поділ спільного сумісного майна подружжя, а не конкретне визначене майно, а підставами позову є обґрунтування обставин підстав та часу набуття майна подружжя. При цьому апеляційним судом не враховано, що обсяг майна, яке подружжя просить поділити, повинен охоплювати все спільно набуте ними у шлюбі майно з метою найбільш ефективного вирішення спору про його поділ у межах одного провадження. Указане відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи в суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див.: постанови Великої Палати Верховного Суду від 08лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, провадження № 14-182цс21, та від 23 січня 2024 року у справа № 523/14489/15, провадження № 14-22цс20). Посилання апеляційного суду на те, що особа, яка пропустила строк на подачу зустрічного позову, позбавлена права пред`явити зустрічний позов у тій справі через пропуск строку є передчасним, так як зустрічний позов у справі № 369/3387/23 ОСОБА_1 не подавався і судом по ньому процесуальних дій не вчинялося. Отже, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, характер спірних правовідносин, вірно застосувавши норми права, дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду».
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесений до Реєстру.
У справі, що переглядається:
у листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом до ОСОБА_2 , який уточнила та в якому просила:
(1)                  визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на земельну ділянку, площею 0,1465 га, кадастровий номер: 2611091501:10:007:0174, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 
(2)                  в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 ; житловий будинок АДРЕСА_3 ; 
(3)                  в порядку поділ спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_4 ; 
(4)                  залишити за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб марки Renault Symbol, 2004 року випуску, колір бежевий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; право власності на транспортний засіб марки CITROEN, модель C5, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ; 
(5)                  стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію різниці її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки Renault Symbol, реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіль марки CITROEN, модель C5, реєстраційний номер НОМЕР_4 та житловий будинок АДРЕСА_1 у розмірі 459 019,50 грн; 
(6)                  стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію частини автомобіля марки CITROEN, модель Picasso, 2010 року випуску у розмірі 111 287,00 грн.
у провадженні Яремчанського міського суду Івано-Франківської області перебуває справа № 344/6167/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Позов ОСОБА_2 містить вимоги щодо рівного поділу вказаного спільного нерухомого майна подружжя;
апеляційний суд врахував, що позови  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 містять різні підстави, що впливає на предмет доказування за відповідним позовом. Так, ОСОБА_2 просить поділити нерухоме майно, що є спільною сумісною власністю подружжя у рівних частинах, тобто внаслідок такого поділу спільна сумісна власність трансформується у спільну часткову і режим спільної власності зберігається. Натомість ОСОБА_1 просить здійснити пооб`єктний поділ майна, що є спільною сумісною власністю. За наслідками такого поділі кожен із подружжя отримає в особисту приватну власність певний об`єкт нерухомого майна, а режим спільної власності на відповідне майно буде припинено. При цьому за наслідками розгляду позовних вимог  ОСОБА_1 суд має встановити вартість відповідного майна та визначити розмір компенсації, який підлягає стягненню із одного подружжя на користь іншого;
встановивши, що за підставами позови ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не є тотожними, апеляційний суд зробив правильний висновок про відсутність підстав для залишення позову в цій справі у відповідній частині без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги з посиланням на статті 2, 43, 44 ЦПК України, оскільки суд першої інстанції залишив позов ОСОБА_1 без розгляду у відповідній частині на підставі пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України.
Разом з тим, апеляційний суд вийшов за межі розгляду справи в апеляційному порядку.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).
Представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, не погоджуючись із ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2025 року в частині залишення позову без розгляду, просив ухвалу в оскарженій частині скасувати та справу направити для продовження розгляду в цій частині (а. с. 76 т. 2).
Тобто в частині продовження розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо поділу спільного рухомого майна подружжя - транспортних засобів, закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті ухваласуду не оскаржувалась. Тому апеляційний суд безпідставно вийшов за межі вимог та доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 і скасував ухвалу суду повністю.
У зв`язку з цим суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції в наведеній частині, а в частині скасування ухвали Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2025 року про залишення позову без розгляду - залишає без змін.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду частково ухвалена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову апеляційного суду в частині скасування ухвали Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2025 року про залишення позову без розгляду залишити без змін, а в іншій частині - скасувати із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 400, 402, 410, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 березня 2025 року в частині скасування ухвали Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2025 року про залишення позовних вимог про поділ об`єктів нерухомого майна без розгляду залишити без змін.
В іншій частині постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 березня 2025 року скасуватиіз залишенням в силі ухвали Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2025 року.
З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 18 березня 2025 року в скасованій частині втрачає законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                           В. І. Крат
 
Судді:                                                                                     Д. А. Гудима
 
І. О. Дундар
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков
 
П. І. Пархоменко