ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/414/25  Номер провадження 22-ц/814/715/26	Головуючий у 1-й інстанції Фіцай О. Л.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах: головуючого – судді Карпушина Г.Л.; суддів Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою  представника ОСОБА_1 - адвоката Гонтар Валерія Миколайовича на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 22 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Пузиківська» про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення орендної плати і неустойки,-

В С Т А Н О В И В: 
У січня 2025 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом до ТОВ «Агрофірма Пузиківська», в якому просила усунути перешкод користуванні земельною ділянкою та стягнути з відповідача несплачену суму орендної плати та неустойки за 2022 р. за користування земельною ділянкою.
В обгрунтування позову вказувала, що 25 листопада 2014 р. між ОСОБА_1 (Орендодавець) та ТОВ «Агрофірма «Пузиківська» (Орендар) було укладено Договір оренди землі, за умовами якого Орендодавець надав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Пузиківської сільської ради Глобинського району, Полтавської області загальною площею 4,39 га, у тому числі рілля 4,39 га, згідно державного акта серії ІІ-ПЛ № 045439, нормативною грошовою оцінкою станом на дату укладення Договору 110340 грн. 90 коп. терміном на 7 років.
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер запису про речове право: 13223694, державну реєстрацію Договору оренди землі було проведено 09.02.2016 р., відтак строк дії договору закінчився 09.02.2023 р. 
Разом з тим, пропозицій щодо пролонгації вказаного Договору оренди землі, як це передбачено його п.8, від відповідача не надходило, окрім того, вона сама не мала і не маю наміру його продовжувати чи укладати на новий термін з Відповідачем, про що сама його повідомила листом від 27.02.2023 р., проте відповідь не отримала. 
Наразі, відповідач продовжує користування спірною земельною ділянкою, нічого за це не сплачує і не висловлює ніякого наміру щодо переукладення договору оренди землі з новим власником спірної земельної ділянки. 
Окрім того вказує, що відповідач належно не виконав умови Договору оренди землі щодо виплати орендної плати за 2022 р. та порушив вимоги статей 21, 25 Закону України «Про оренду землі», у зв`язку з чим позовні вимоги слід задовольнити.
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 22 серпня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Пузиківська» - відмовлено.
Не погодившись із рішенням районного суду, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що розглядаючи дану справу суд дійшов висновку про те, що договір оренди землі припинено, оскільки наявний відповідний запис у Державному реєстрі, тому з вказаної земельна ділянка вважається такою, що повернута позивачеві.
Разом з тим, документальне підтвердження припинення договору оренди шляхом несення відповідного запису до Державного реєстру не свідчить про фактичне повернення орендованої земельної ділянки її законному власнику. Зазначає, що відповідачем не надано доказів фактичного повернення спірної земельної ділянки власнику .
Що стосується розрахунків за Договором оренди сільгосппродукцією та роботами, на які посилається суд першої інстанції, то дійсно, п. 9 Договору оренди передбачає таку можливість розрахунків між сторонами, однак, кількість та вартість продукції яка поставляється Орендарем Орендодавцю в рахунок орендної плати, визначається окремо в додатковій угоді, щорічно до початку чергового року оренди укладається між Орендарем і Орендодавцем і є додатком до цього договору. 
Проте, жодного примірника такої додаткової угоди Відповідач не надав, а така опція як розрахунок за Договором оренди роботами взагалі вказаним пунктом Договору оренди не передбачена.
Окрім того, вказує, що не може погодитись із наданими відповідачем відомостями про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору за 4 квартал 2022 р. як доказом розрахунку з Позивачем за Договором оренди у грошовій формі, оскільки не підтверджені належними доказами, а саме касовими документами з підписом Орендодавця або відміткою банку про перерахування на рахунок Орендодавця. Таким чином вважає, що факт розрахунку з позивачем за оренду за 2022 рік є недоведеним.
Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи був присутній представник позивача, інші особи по справі будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача та пояснення представника позивача, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Районним судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 5320687500:00:001:0169 загальною площею 4,39 га відповідно до державного акта серії ІІ-ПЛ № 045439.
Також встановлено, що 25 листопада 2014 р. між позивачем ОСОБА_1 (Орендодавець) та ТОВ «Агрофірма «Пузиківська» (Орендар) укладено договір оренди землі терміном на 7 років. Державну реєстрацію договору оренди землі проведено 09.02.2016 р., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер запису про речове право: 13223694 (а.с. 14).
05.01.2023 р. здійснено державну реєстрацію припинення іншого речового права – права оренди земельної ділянки 5320687500:00:001:0169 ТОВ «АГРОФІРМА «ПУЗИКІВСЬКА», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації іншого речового права (а.с.59).
Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні та повернення земельної ділянки районний суд виходив з того, що оскільки припинено право оренди земельної ділянки, позивачем не доведено належними доказами факт користування земельною ділянкою відповідачем після закінчення дії договору оренди.
Колегія суддів погоджується із такими висновками районного суду з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.
Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України).
У пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України зазначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.
Також, у статті 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору та визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Частинами 1, 9 статті 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.
Порядок укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначається Законом України від «Про оренду землі».
Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
При передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років.
Відповідно до ст.ст.125,126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. 
При цьому, згідно зі ст.ст. 251,252 ЦК України строком є певний періоду часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Норма ст. 631 ЦК України, вказує, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Отже, позивач та орендодавець у Договорі оренди визначили строк набрання чинності договору оренди та період його дії, тобто, той період, коли сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки.
Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що 25 листопада 2014 р. між нею та ТОВ «Агрофірма «Пузиківська» (Орендар) укладено договір оренди землі терміном на 7 років. Державну реєстрацію договору оренди землі проведено 09.02.2016 р., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер запису про речове право: 13223694.
05.01.2023 року було припинено право оренди земельної ділянки 5320687500:00:001:0169, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації іншого речового права (а.с.59) проте вказувала, що відповідач не повернув їй земельну ділянку.
В силу частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 921/613/17-г/17 зазначив, що закон пов`язує виникнення права оренди земельної ділянки з моментом державної реєстрації цього речового права, а з моменту реєстрації припинення речового права оренди земельна ділянка вважається повернутою (пункт 9.34).
Враховуючи те, що 05.01.2023 р. здійснено державну реєстрації припинення іншого речового права – права оренди земельної ділянки 5320687500:00:001:0169 ТОВ «АГРОФІРМА «ПУЗИКІВСЬКА» колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що позивачем не доведено належними, достатніми, допустимими та достовірними доказами факт неправомірного користування ТОВ «АГРОФІРМА «ПУЗИКІВСЬКА» земельною ділянкою з кадастровим номером 5320687500:00:001:0169 загальною площею 4,39 га відповідно до державного акта серії ІІ-ПЛ № 045439 після закінчення дії договору оренди.
Слід також зазначити, що умовами договору оренди землі не передбачено повернення земельної ділянки за актом приймання-передачі, а тому слід дійти висновку, що земельна ділянка повернута власнику після здійснення державної реєстрації припинення іншого речового права – права оренди земельної ділянки 5320687500:00:001:0169.
Колегія суддів також погоджується із висновком районного суд про те, що оскільки позивачем не доведено достовірними, достатніми, належними доказами факту використання відповідачем земельної ділянки після закінчення дії договору оренди, а саме в 2023-2024 роках, а доводи позивача спростовуються відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо державної реєстрації припинення права оренди 05.01.2023, відтак вимоги про стягнення неустойки в розмірі 34621 грн. 24 коп. за 2023-2024 роки є безпідставними.
Між тим, відмовляючи в частині стягнення орендної плати за 2022 рік, інфляційних втрат, 3% річних, районний суд дійшов передчасного висновку щодо недоведеності цих вимог з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Істотними умовами договору оренди землі, в тому числі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»).
За змістом ст.ст. 21, 22, 23 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.
Із матеріалів справи вбачається, що згідно договору оренди землі від 25 листопада 2014 р., укладеного між ОСОБА_1 (Орендодавець) та ТОВ «Агрофірма «Пузиківська» (Орендар), орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (розмір: грошової – у гривнях із зазначенням способів внесення за земельні ділянки приватної власності, за бажанням орендодавця в натуральній формі – рослинницькою продукцією, яка вирощується орендарем. Номенклатура, кількість та вартість продукції, яка поставляється орендарем орендодавцю в рахунок орендної плати зазначається в окремій угоді, що щорічно до початку чергового року оренди укладається між орендодавцем і орендарем і є додатком до цього договору.
Згідно з п. 5 договору нормативна грошова оцінка становить 110340,90 грн.
Отже, відповідно до умов договору орендна плата має становити 5% від 110340,90 грн., що дорівнює 5517,05 грн. 
Стороною відповідача надано докази на підтвердження того, що позивачу за весь період дії договору оренди, орендна плата була отримана у формі: декілька тон сільськогосподарської продукції, послуги з обробітку земельних ділянок, на підтвердження наданих послуг надано видаткові касові ордери та накладні на загальну суму 53408 грн.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що з вказаних документів лише ордер від 13.12.2016 року містить посилання на оренду землі ( паю) за 2016 рік, інші ордери (накладні) не містять ні дати їх видачі, ні цільового призначення, а тому відсутні підстави вважати, що надані докази свідчать про сплату відповідачем оренди за користування земельною ділянкою ОСОБА_1 .
Окрім того, відповідачем вказано, що позивачу оренду плату було отримано позивачем у якості зерна:1500 кг кукурудзи; також надано накладну згідно якої ТОВ «АГРОФІРМА «ПУЗИКІВСЬКА» здійснила обробіток належної ОСОБА_1 землі площею 0,20 га; накладна згідно якої ТОВ «АГРОФІРМА «ПУЗИКІВСЬКА» здійснила обробіток належної ОСОБА_1 землі (культивація) площею 0,15 га; накладна згідно якої ОСОБА_1 отримала 1 000 кг пшениці вартістю 4 000 грн. у якості орендної плати; накладна про обробіток ТОВ «АГРОФІРМА «ПУЗИКІВСЬКА» городу ОСОБА_1 (вартість послуги 500 грн.).
Між тим, розрахунок за оренду землі сільгосппродукцією та роботами на які посилається відповідач не передбачені умовами договору оренди землі, а буть-яких додаткових угод, в яких повинно бути зазначено кількість і вартість продукції, яка поставляється орендодавцю в рахунок орендної плати до суду не надано.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача орендної плати за 2022 рік.
Разом з тим, оскільки в матеріалах справи відсутня нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки за 2022 рік, колегія суддів вважає за можливим взяти попередню оцінку спірної земельної ділянки, а саме 110340,90 грн. Таким чином слід стягнути з відповідача на користь позивача орендну плату за 2022 рік у розмірі 5517,05 грн.
Щодо відшкодування: 3 % річних та інфляційних втрат слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_3 просила нарахувати інфляційні втрати та 3% річних.
Сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 , розраховується за формулою: (сума боргу х сукупний індекс інфляції)/100% - сума боргу і становить 1052,93 грн. Вирахування 3% річних здійснюється за формулою: сума боргу х 3% річних/100% х кількість днів/кількість днів у році та становить 346,44 грн.
Отже, враховуючи встановлення факту порушення відповідачем умов договорів оренди в частині своєчасної сплати орендної пати за 2022 рік, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача, 3% річних та суми інфляційних втрат з урахуванням положень ч.2ст.625 ЦК України.

Відтак, у позивача виникли легітимні очікування щодо такого розміру орендної плати за спірний період, навівши відповідне обґрунтування 3% річних та інфляційних втрат за неналежне виконання зобов`язання.
Отже, враховуючи встановлення факту порушення відповідачем умов договору оренди в частині своєчасної сплати орендної плати за 2022 рік, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за вказаний період, 3% річних та суми інфляційних втрат з урахуванням положень ч.2ст.625 ЦК України.

Щодо судового збору слід зазначити наступне.
Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частина 13 вказаної статті визначає, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що позов задоволено частково на 15,25 %, слід стягнути з ТОВ «Агрофірма «Пузиківська» на користь позивача судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги у розмірі 738,83 грн. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 22 серпня 2025 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Пузиківська» про стягнення орендної плати, 3 % річних та інфляційних втрат – скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Пузиківська» про стягнення орендної плати, 3 % річних та інфляційних втрат - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Пузиківська» на користь  ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати за 2022 рік у розмірі 5517,05 грн, 1052,93 грн., інфляційних втрат , 3 % річних – 346,44 грн, а всього 6916,42.

В іншій частині рішення районного суду - залишити без змін. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Пузиківська» на користь  ОСОБА_1 738,83 грн. судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повний текст постанови виготовлено 02 лютого 2026 року.

Головуючий суддя : _____________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ____________________ С.Б. Бутенко ____________________ О.І. Обідіна