ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/21527/25
Провадження № 22-ц/820/146/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Талалай О.І., Ярмолюка О.І.,
 
секретар Плінська І.П.,
 
за участю сторін,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 серпня 2025 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
в с т а н о в и в:
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 03 червня 1979 року було зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_2 . Подружжя мало діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Припинили проживати разом вже тривалий час, примирення між ними неможливе. Також було припинено ведення спільного господарства. Позивач зазначала, що подальше сумісне життя та збереження сім`ї не можливе. 
Відповідач відмовляється розірвати шлюб через органи ДРАЦС, в зв`язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом.
На підставі вищевказаного, ОСОБА_1 просила розірвати шлюб з ОСОБА_2 .
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 серпня 2025 року шлюб, зареєстрований 03 червня 1979 року Хмельницьким будинком урочистих подій, актовий запис №511 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки перебування сторін у шлюбних відносинах не ґрунтується на їх вільному волевиявленні.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення дійшов помилкового висновку, що сторони разом не проживали та не мали спільного бюджету з 2004 року. Докази надані відповідачем на підтвердження зазначених обставин є нікчемними та мають ознаки підробки, а тому такі докази не можуть братися до уваги судом. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на його законність та обґрунтованість.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Яндола Є.Л. підтримала доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Довгопола К.А. в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Судом установлено, що 03 червня 1979 року Хмельницьким будинком урочистих подій, зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що зроблено актовий запис №511, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 03 червня 1979 року.
Звертаючись до суду із указаним позовом ОСОБА_1 зазначала, що фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, Подружжя припинило проживати разом вже тривалий час. Окреме проживання та відсутність спілкування свідчить про неможливість збереження шлюбу. 
ОСОБА_2 у відзиві на позов не заперечував проти розірвання шлюбу, зазначивши, що з 2004 року по сьогодні вони ОСОБА_1 не проживають разом, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Відповідач проживає в цивільному шлюбі з іншою жінкою.
Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 СК України).
Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.
За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать інтересам як позивача, так і відповідача, суд першої інстанції, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.
Зазначаючи, що сторони проживають окремо та спільне господарство не ведеться починаючи з 2004 року, суд першої інстанції керувався наданими відповідачем належними доказами до відзиву на позовну заяву, а саме актом №1 обстеження на факт проживання особи без реєстрації від 28 серпня 2025 року, заявами засвідченими старостою старостинського округу з центром у с.Шаровечка Хмельницької міської ради від громадян ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
Достатніх доказів на спростування зазначеного матеріали справи не містять, позивачем теж не надано таких доказів апеляційному суду.
Посилання апелянтки на те, що судом першої інстанції надано не належну правову оцінки тому факту, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися та спільне господарство не ведеться між ними з 2004 року є безпідставними, оскільки суд першої інстанції надав належну оцінку зібраним у справі доказам та виходив з дотримання основоположних принципів укладення і збереження шлюбу, визначених статтею 51 Конституції України, статтею 24 СК України, відповідно до яких шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з мотивувальною частиною рішення суду та власної оцінки заявником наявних у справі доказів, не впливають на висновки суду, а тому підлягають відхиленню.
Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд -, 
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 12 січня 2026 року.

Судді: Т.О. Янчук

О.І. Талалай

О.І. Ярмолюк