ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/14301/25	Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О. М. 	
Провадження № 22-ц/817/83/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “УСГ” на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2025 року, ухвалене суддею Вийванко О.М. у цивільній справі №607/14301/25 за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “УСГ” про відшкодування шкоди, 
ВСТАНОВИВ:
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суд із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 9 вересня 2024 року о 08 год. 14 хв. в м. Тернополі по вул. Микулинецька, 40а, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Volvo V50», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , транспортного засобу марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача та автомобіля марки «Peugeot Partner», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 . 
Внаслідок даної ДТП належний позивачу автомобіль марки «Volkswagen Golf» реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав значні механічні пошкодження. 
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2024 року у справі №607/20187/24 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
На момент вчинення ДТП транспортний засіб марки «Volvo V50», д.н.з. НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_2 , був застрахований у ПрАТ «СК «УСГ».
Відповідно до висновку експерта вартість завданого позивачу матеріального збитку становить 60 070 грн, вартість придатних для вторинного використання запчастин/складових становить 6 410,00 грн, сума франшизи, що повинна бути компенсована страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки становить 3 200,00 грн, отже сума, яка підлягає відшкодуванню, становить 50 460,00 грн.
У зв`язку з недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, ОСОБА_1 просив стягнути в з ПрАТ “СК “УСГ” страхове відшкодування в розмірі 50 460,00 грн, а також судові витрати. 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2025 року позов задоволено. 
Стягнути з ПрАТ «СК «УСГ» на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 50 460,00 грн та судові витрати в розмірі 8 711,20 грн.
В апеляційній скарзі ПрАТ “СК “УСГ” просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки після настання дорожньо-транспортної пригоди страховиком у встановлений строк було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу, у зв`язку з чим у позивача не виникло підстав для самостійного визначення розміру шкоди шляхом залучення експерта за власною ініціативою. Суд першої інстанції безпідставно не врахував Звіт про оцінку, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу перевищує його ринкову вартість до дорожньо-транспортної пригоди, що свідчить про економічну недоцільність ремонту та фізичне знищення транспортного засобу, тому у даному випадку підлягає відшкодуванню різниця між ринковою вартістю транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та його вартістю у пошкодженому стані, а не вартість відновлювального ремонту. Суд безпідставно поклав у основу рішення експертний висновок, складений на замовлення позивача, який, на думку заявника, є необ`єктивним, недостовірним та таким, що не відповідає вимогам методології оцінки транспортних засобів. Крім цього, відсутні підстави для стягнення витрат на проведення експертизи, оскільки такі витрати були понесені позивачем з власної ініціативи та без наявності правових підстав для їх компенсації за рахунок страховика. ОСОБА_1 не дотримався визначеного порядку звернення за страховим відшкодуванням, зокрема не подав страховикові належним чином оформлену заяву та необхідні документи, у зв`язку з чим строк для здійснення страхової виплати не настав, а звернення до суду є передчасним.
11 грудня 2025 року (зареєстровано судом 30 грудня 2025 року) через засоби поштового зв`язку адвокатом Ващуком Я.С. від мені ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу.
Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення з процесуальних питань та наслідки недотримання таких вимог визначені у статті 183 ЦПК України.
Згідно з частиною другою статті 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.
У частині четвертій статті 183 ЦПК України закріплено, що суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.
Відзив підписаний адвокатом Ващуком Я.С., однак до нього не додано документів, які підтверджують право останнього представляти інтереси ОСОБА_1 у Тернопільському апеляційному суді.
За таких обставин, поданий адвокатом Ващуком Я.С. відзив на апеляційну скаргу слід повернути без розгляду.
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Обставини справи.
9 вересня 2024 року о 08 годині 14 хвилин у місті Тернополі по вулиці Микулинецькій, 40а водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Volvo V50, номерний знак НОМЕР_4 , була неуважною, не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожньої обстановки та не дотрималася безпечної дистанції, унаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , а також з автомобілем Peugeot Partner, номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_3 , які рухалися попереду.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження, внаслідок чого було завдано матеріальних збитків.
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2024 року у справі № 607/20187/24 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Volvo V50, номерний знак НОМЕР_4 , була застрахована у ПрАТ «СГ «УСГ» на підставі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії № 222371411 від 09 вересня 2024 року, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 160 000,00 грн та франшизою 3 200,00 грн.
ОСОБА_1 є власником автомобіля Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_2 , та 11 вересня 2024 року звернувся до ПрАТ «СК «УСГ» із повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно з актом огляду від 11 вересня 2024 року, автомобіль Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_2 , був оглянутий представником ПрАТ «СК «УСГ».
Розмір страхового відшкодування було визначено страховиком на підставі Звіту № 172811 про оцінку колісного транспортного засобу від 19 листопада 2024 року, складеного оцінювачем ФОП ОСОБА_4 на замовлення ТОВ «EDAC». Згідно з указаним звітом ринкова вартість автомобіля Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_2 , становить 37 934,26 грн, вартість відновлювального ремонту — 58 404,34 грн, коефіцієнт фізичного зносу — 0,7, вартість матеріального збитку — 37 934,26 грн.
Відповідно до зобов`язуючої пропозиції програмного забезпечення AUDATEX, складеної ТОВ «Аудатекс Україна», вартість автомобіля Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_2 , у пошкодженому стані визначена в сумі 20 000,00 грн.
16 січня 2025 року судовим експертом Мазуром Михайлом Степановичем було складено висновок експерта № 159/24 транспортно-товарознавчої експертизи, відповідно до якого вартість колісного транспортного засобу Volkswagen Golf II 1.3 55НР (19Е) 5dr, номерний знак НОМЕР_2 , без урахування пошкоджень, отриманих у дорожньо-транспортній пригоді, станом на момент ДТП визначена у сумі 60 070,00 грн, а вартість матеріального збитку прийнята рівною вартості автомобіля. Вартість придатних для вторинного використання запчастин та складових визначена орієнтовно у сумі 6 410,00 грн. 
Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № 159/24 від 12 грудня 2024 року, ОСОБА_1 оплатив вартість проведення експертизи у розмірі 7 500,00 грн.
25 лютого 2025 року експертом ОСОБА_5 було складено додатковий висновок експерта № 159/24 транспортно-товарознавчої експертизи у зв`язку з допущеними у первинному висновку технічними помилками та описками. Згідно з додатковим висновком, вартість транспортного засобу Volkswagen Golf II 1.3 55НР (19Е) 5dr, номерний знак НОМЕР_2 , без урахування пошкоджень станом на момент ДТП визначена у сумі 60 070,00 грн, вартість матеріального збитку прийнята рівною вартості автомобіля, а орієнтовна вартість придатних для вторинного використання запчастин та складових становить 6 410,00 грн. Також у вказаному висновку зазначено, що вартість відновлювального ремонту становить 89029,52 грн
30 березня 2025 року ОСОБА_1 направив ПрАТ “СК УСГ” претензію, в якій не погодився із визначеним страховиком розміром страхового відшкодування у сумі 14734,26 грн та просив узгодити розмір страхового відшкодування у сумі 50460,00 грн, визначеному на підставі висновку експерта №159/24 від 25 лютого 2025 року, що підтверджується накладною АТ “Укрпошта” №4602700202865 та описом вкладення. 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Відповідно до ч.ч.1, ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Стаття 1187 ЦК України регулює питання завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.
Згідно із ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Відповідно до ч. 1ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» уразі настання страхового випадку страховику межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди,чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити настоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.
Колегія суддів враховує, що у справі наявні два різні документи, якими визначався розмір матеріального збитку, заподіяного позивачу.
Так, Звіт про оцінку № 172811 від 19 листопада 2024 року, складений оцінювачем ФОП ОСОБА_4 на замовлення ТОВ «EDAC» містить такі розрахунки: ринкова вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди — 37 934,26 грн, вартість відновлювального ремонту — 58 404,34 грн, коефіцієнт фізичного зносу — 0,7, вартість матеріального збитку — 37 934,26 грн. Крім того, на підставі зобов`язуючої пропозиції програмного забезпечення AUDATEX визначено вартість транспортного засобу у пошкодженому стані — 20 000,00 грн, у зв`язку з чим страховиком обчислено суму страхового відшкодування у розмірі 14 734,26 грн з урахуванням франшизи.
Натомість висновок експерта № 159/24 від 16 січня 2025 року, доповнений додатковим висновком від 25 лютого 2025 року, визначає, що вартість транспортного засобу до ДТП становить 60 070,00 грн, вартість матеріального збитку приймається рівною вартості транспортного засобу — 60 070,00 грн, а вартість придатних до вторинного використання складових (запчастин) визначена у сумі 6 410,00 грн.
Оцінюючи ці докази у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що Звіт про оцінку, складений за ініціативою сторони відповідача (або в інтересах такої сторони), є документом, який не має наперед встановленої доказової сили та підлягає перевірці на предмет повноти, об`єктивності вихідних даних і відповідності фактичним обставинам справи.
При цьому суд першої інстанції вмотивовано звернув увагу на те, що зазначений звіт складено не на підставі безпосереднього технічного огляду транспортного засобу.
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що обчислення страховиком суми страхового відшкодування здійснювалося не лише на підставі звіту про оцінку, а й з використанням даних щодо «вартості транспортного засобу у пошкодженому стані» у сумі 20 000,00 грн, визначених на підставі зобов`язуючої пропозиції програмного забезпечення AUDATEX (AutoOnline), тобто без проведення оцінки/експертизи вартості транспортного засобу після ДТП із застосуванням належної процедури дослідження та перевірюваних вихідних даних. 
Натомість висновок судового експерта виконаний для подання в суд особою, яка має відповідні спеціальні знання та статус судового експерта, складений із дотриманням вимог, що висуваються до судової експертизи, та експертом, попередженим про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. 
З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що саме висновок судового експерта № 159/24 та додатковий висновок до нього є належними доказами для визначення розміру матеріального збитку у даній справі.
При цьому, колегія суддів також враховує те, що клопотання про призначення повторної експертизи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції ПрАТ «СК «УСГ» не заявлялося.
ПрАТ «СК «УСГ» не надано вмотивованих доказів помилковості чи необгрунтованості висновку експертизи, або доказів, що висновок експерта суперечить матеріалам справи чи викликає сумніви в його правильності.
Встановивши наявність вини водія транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «СК «УСГ», а також з`ясувавши розмір матеріального збитку, визначений на підставі належного та допустимого доказу — висновку експерта, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ПрАТ «СК «УСГ» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування. 
При цьому, суд обґрунтовано виходив з того, що вартість матеріального збитку становить 60 070,00 грн, з якої підлягає відрахуванню вартість придатних для вторинного використання складових у розмірі 6 410,00 грн, а також передбачена договором страхування франшиза у сумі 3 200,00 грн, у зв`язку з чим сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті страховиком, становить 50 460,00 грн (60 070,00 грн – 6 410,00 грн – 3 200,00 грн), що відповідає фактичному розміру шкоди та межам відповідальності страховика.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що у зв`язку з направленням страховиком свого представника для огляду пошкодженого транспортного засобу були відсутні підстави для звернення потерпілого до експерта з метою визначення розміру матеріального збитку.
Сам по собі факт проведення огляду транспортного засобу представником страховика не позбавляє потерпілого права на підтвердження розміру завданої шкоди іншими належними та допустимими доказами, зокрема шляхом проведення експертного дослідження. Проведений страховиком огляд та складений за його результатами звіт є лише одним із доказів у справі та не має наперед визначеної доказової сили, а тому підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір щодо розміру шкоди та суми страхового відшкодування, визначеної страховиком, що об`єктивно зумовило необхідність залучення спеціальних знань для встановлення дійсного розміру матеріального збитку. За таких обставин звернення потерпілого до експерта було спрямоване на належне обґрунтування заявлених вимог.
Щодо доводів апеляційної скарги про економічну недоцільність ремонту та фізичне знищення транспортного засобу слід зазначити наступне.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Із висновок експерта № 159/24 від 16 січня 2025 року, доповненого додатковим висновком від 25 лютого 2025 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту траспортного засобу Volkswagen Golf II 1.3 55НР (19Е) 5dr, номерний знак НОМЕР_2 становить 89029,52 грн, що перевищує вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, яка становить 60070,00 грн.
Хоч транспортний засіб за своїм технічним станом після дорожньо-транспортної пригоди є фізично знищеним, однак з урахуванням висновку експерта вартість транспортного засобу до ДТП та розмір матеріального збитку є однаковими, у зв`язку з чим зазначені обставини не впливають на правильність висновків суду першої інстанції щодо визначення суми страхового відшкодування та не спростовують законності ухваленого рішення.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відсутність звернення потерпілого із письмовою заявою про виплату страхового відшкодування свідчить про відсутність порушеного права та передчасність звернення до суду, оскільки неподання потерпілим такої заяви саме по собі не є безумовною підставою для відмови у виплаті та не позбавляє особу права на судовий захист, якщо потерпілий фактично оспорив визначений страховиком розмір виплати.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “УСГ” — залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2025 року — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 21 січня 2026 року.

Головуюча         Хома М.В.

Судді          Гірський Б.О.

Костів О.З.