ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 січня 2026 року справа №360/1243/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 5 серпня 2025 року у справі № 360/1243/25 (головуючий І інстанції Ірметова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Луганській області (далі -відповідач), в якому просив:
- визнати противоправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій за 2024 рік у кількості 14 діб;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за 14 діб додаткової відпустки, із збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій за 2024 рік.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 5 серпня 2025 року позов - задоволено: 
- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не нарахування і невиплати позивачу компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій терміном 14 діб за 2024 рік;
- зобов`язано Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати і виплатити позивачу компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій терміном 14 діб за 2024 рік.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позову через порушення норм матеріального, процесуального права . 
Апелянт вважає, що ані нормами спеціального законодавства, так саме нормами загального трудового законодавства не передбачена компенсація відпусток, яка надається відповідно до ст. 16-2 Закону України «Про відпустки», так саме норма компенсаційного характеру за відпустки, яка надається учасникам бойових дій відсутня в Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Крім того, за правовим висновком в постанові Верховного Суду від 05.09.2018 року у справі № 750/9956/17: «Статтею 77-2 КЗпП України та пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» передбачено надання учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», додаткової відпустки із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік. Додаткова відпустка не належить до категорії щорічних і надається понад тривалість щорічної відпустки та інших видів відпусток. Вона надається у календарному році, а не за робочий рік, тобто незалежно від стажу роботи. У разі невикористання зазначеної додаткової відпустки, її не можна перенести на наступний календарний рік, не можна подовжити у разі хвороби працівника та не можна ділити на частини». 
Тотожні висновки також містяться у постанові Верховного Суду від 31.10.2022 у справі № 241/2229/20. 
Тобто отримання вказаної відпустки залежить виключно від волевиявлення у даному випадку поліцейського, будь-яких перешкод зі сторони відповідача щодо надання вказаної відпустки позивачу у 2024 році Головним управлінням не здійснювалось, а позивач на власний розсуд вирішив не використовувати вказану категорію відпустки. 
Крім того, застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04.04.2018 у справі № 805/5111/15-а є помилковим, оскільки зі змісту вказаного судового рішення встановлено, що правовідносини, які були предметом розгляду у вказаній справі врегульовані Законом України «Про міліцію» та постановою КМУ від 29.07.1991 № 114 якою було затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Також, апелянтом наданні додаткові пояснення, в яких просив врахувати правові висновки, викладені у пунктах 73, 74 постанови від 21.12.2023 у справі № 300/4869/22 Верховного Суду, за якими при звільненні співробітника Служби судової охорони додаткова відпустка учасникам бойових дій не належить до переліку відпусток, за невикористання яких законодавець передбачив виплату грошової компенсації.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволені.
Позивач зазначає, що відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. 
Вказані норми в сукупності свідчать про те, що у випадку звільнення поліцейського учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-XII. 
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19, який відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України є обов`язковим для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд й щодо грошової компенсації поліцейським за невикористані календарні дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій, що знайшло своє відображення у постановах від 14.04.2021 у справі №620/1487/20, від 29.04.2021 у справі №200/602/20-а, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20, від 31.05.2021 у справі 200/13348/19-а, від 31.05.2021 у справі № 200/13837/19-а, від 11.11.2021 року у справі № 200/1175/20-а.
Верховний Суд указав, що у випадку звільнення поліцейського учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
Положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки. Вищевказаний висновок, щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій, узгоджується з правовою позицією, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в зразковій справі № 620/4218/18.
Щодо тверджень відповідача, що у зв`язку із зміною правового регулювання спірних правовідносин через внесення змін до частини десятої статті 93 Закону № 580-VIII та її викладення в іншій редакції, застосуванню підлягають виключно положення цього Закону як спеціального, та якими не визначено права поліцейських на отримання грошової компенсації за невикористані ними дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій, позивач зауважує наступне.
Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України. 
З огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації поліцейським невикористаної відпустки як учаснику бойових дій, тому при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.
Редакція частини десятої статті 93 Закону № 580-VIII, яка діяла до 05 жовтня 2023 року, також не визначала права поліцейських – учасників бойових дій на отримання грошової компенсації за невикористані ними дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій. Разом з цим Верховний Суд у постановах від 07.05.2020 у справі №360/4127/19, від 14.04.2021 у справі №620/1487/20, від 29.04.2021 у справі №200/602/20-а, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20, від 31.05.2021 у справі 200/13348/19-а, від 31.05.2021 у справі № 200/13837/19-а, від 11.11.2021 року у справі № 200/1175/20-а, від 11.11.2021 у справі №360/1874/20 таке право поліцейських підтвердив і у подальшому від своєї правової позиції не відступав. Тому можна дійти висновку, що зміна редакції частини десятої статті 93 Закону № 580-VIII, якою знову ж таки не врегульовано спірне питання, жодним чином не нівелює правових висновків Верховного Суду щодо права поліцейських на отримання такої грошової компенсації.
Щодо посилань аредставника відповідача на постанову Верховного Суду від 31.10.2022 у справі № 241/2229/20 є помилковим, оскільки у вказаній постанові розглядаються спірні питання між КНП «Мангушська центральна районна лікарня та їх працівником, а в цій справі спірні правовідносини виникли у відмінних правовідношеннях - звільнення особи з публічної служби, які врегульовані іншими спеціальними нормативними актами, такий висновок щодо відмінних правовідносин також зазначено в цієї ж постанові від 31 жовтня 2022 року у справі № 241/2229/20.
Позивач просить суд при розгляді зазначеної справи врахувати правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19, від 07.05.2020 у справі №360/4127/19, від 14.04.2021 у справі №620/1487/20, від 29.04.2021 у справі №200/602/20-а, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20, від 31.05.2021 у справі 200/13348/19-а, від 31.05.2021 у справі № 200/13837/19-а, від 11.11.2021 року у справі № 200/1175/20-а, від 11.11.2021 у справі №360/1874/20, від 21.08.2019 у зразковій справі № 620/4218/18.
Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу, який надіслав матеріали справи, які сформовані в електронній формі та частково в паперовій формі.
За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).
Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).
За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги та додаткові пояснення відповідача, відзиву позивача, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Позивач з 07.11.2015 по 30.04.2025 проходив службу в Національній поліції України, з 01.03.2022 по 30.04.2025 в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області, що підтверджується трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_1 .
Наказом ГУНП в Луганській області №95 о/с від 15.04.2025 ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 30.04.2025 (через хворобу) з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 25 років 07 місяців 01 день, у пільговому обчисленні (з урахуванням календарної вислуги): 27 років 03 місяці 06 днів, з виплатою грошової компенсації, за всі невикористані дні відпусток під час проходження служби, у кількості 10 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік, 03 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік, 01 доби невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік, 30 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2023 рік, 15 діб невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік, 16 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2024 рік, 01 доби невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2024 рік, 15 діб невикористаної в році звільнення відпустки, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати складає: 25 років, встановивши відсоток премії за квітень 2025 року 179,629 %.
Згідно із посвідченням серії НОМЕР_2 від 20.03.2024, ОСОБА_1 є учасником бойових дій.
На звернення представника позивача, ГУНП в Луганській області листом від 05.06.2025 №7373/111/19/01-2025 повідомило, що враховуючи вимоги діючого законодавства правові підстави для компенсації за невикористану додаткову відпусту зі збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій за 2024 рік, відсутні.
Апеляційний суд надає правову оцінку спірним правовідносинам та враховує наступне.
Закон України від 22.10.1993 №3551-XII “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” (далі Закон №3551-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
За ст. 5 Закону №3551-XII учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Згідно зі ст. 12 Закону №3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення, виданого ГУНП в Луганській області серії НОМЕР_2 від 20.03.2024.
Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону України “Про Національну поліцію” від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки (частина 2 статті 92 Закону №580-VIII).
Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону №580-VIII).
За ч.ч. 9, 10 статті 93 Закону № 580-VIII поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Закон України від 05.11.1996 №504/96-ВР “Про відпустки” (далі - Закон №504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
За ч. 1 статті 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, особам, реабілітованим відповідно до Закону України “Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років”, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік”.
Суд звертає увагу, що правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки, як учаснику бойових дій, в постановах від 04.04.2018 у справі №805/5111/15-а, від 14.04.2021 у справі №620/1487/20, від 29.04.2021 у справі №200/602/20-а, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд указав, що у випадку звільнення поліцейського учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та статтею 12 Закону №3551-XII.
Положення Закону №3551-XII не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.
Таким чином, вказані норми фактично встановлюють право особи, яка є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.
Тобто, у випадку звільнення поліцейських, які є учасниками бойових дій, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та статтею 12 Закону №3551-ХІІ.
Додаткова відпустка позивачу як учаснику бойових дій у 2024 році не надавалася, що також підтверджується довідкою Головного управління Національної поліції в Луганській області від 19.06.2025 №1764/111/19-2025.
Щодо посилання апелянта в додаткових поясненнях на врахування правових висновків, викладених у пунктах 73, 74 постанови від 21.12.2023 у справі № 300/4869/22 Верховного Суду, то колегія суддів їх не застосовує, оскільки позивач у цій справі є поліцейським, а висновки касаційного суду, на які посилається відповідач, стосуються грошової компенсації невикористаної додаткової відпустки учасникам бойових дій при звільненні співробітникам Служби судової охорони.
Також, апеляційний суд не застосовує висновки, на які посилається апелянт, в постанові Верховного Суду від 31.10.2022 у цивільній справі № 241/2229/20 з огляду на інший склад учасників (позивач - завідуючий хірургічного відділення в КНП «Мангушська центральна районна лікарня», відповідач - КНП «Мангушська центральна районна лікарня»). 
Суд наголошує, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, їхніх повноважень, об`єкта, предмета правового регулювання відносин, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
Апеляційним судом враховано правову позицію Верховного Суду в постановах від 23 жовтня 2019 року у справі № 826/8185/18, від 4 квітня 2018 року у справі № 805/5111/15-а, від 30 листопада 2022 року у справі № 640/85/20 та Великої Палати Верховного Суду в постанові від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про:
- визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не нарахування і невиплати позивачу компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій терміном 14 діб за 2024 рік;
- зобов`язання Головного управління Національної поліції в Луганській області нарахувати і виплатити позивачу компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій терміном 14 діб за 2024 рік.
Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Луганській області - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 5 серпня 2025 року у справі № 360/1243/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 20 січня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв