Справа № 127/39820/25 
Провадження № 3/127/8343/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 січня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Тишківський С.Л., розглянувши адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КУпАП,- 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 216974 від 16.12.2025 року: «16.12.2025 о 00:43 год за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 порушив правила дотримання в тиші в населеному пункті, а саме, голосно себе поводив, чим порушив громадський порядок та спокій громадян. Порушення вчинене повторно протягом року, 21.11.2025 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 182 КУпАП, постанова серії ЕГА № 1922036».
У судове засідання  ОСОБА_1  не з`явився по невідомій суду причині, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом надіслання судової повістки на адресу місця проживання, із трекінгу вбачається, що «вручено одержувачу». Тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. 
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
Крім того, інформація щодо дати призначення справи до судового розгляду була розміщена на сайті https://vnm.vn.court.gov.ua.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, зважаючи на наступне.
Відповідно до статті 9 КУпАП: адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Диспозиція ч. 2 ст. 182 КУпАП передбачає відповідальність за порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму чи правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі ж порушення.
Означена норма є бланкетною, тобто відсилає до конкретних нормативно правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму, зокрема до Закону України «Про систему громадського здоров`я» або до локальних правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях, затверджених органами місцевого самоврядування.
Частиною 2 статті 32 Закону України «Про систему громадського здоров`я» регламентовано, що шум на захищених об`єктах під час здійснення будь-яких видів діяльності не повинен перевищувати рівні, встановлені державними медико-санітарними нормативами для відповідного часу доби.
Захищеними об`єктами, за переліком, визначеним в частині 1 статті 32 Закону України «Про систему громадського здоров`я», є:
- приміщення житлових будинків і на прибудинковій території;
- приміщення закладів охорони здоров`я, санаторно-курортних закладів, закладів соціального захисту населення, надавачів соціальних послуг, закладів освіти, культури;
- приміщення готелів і гуртожитків;
- приміщення закладів громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу, розташованих у межах населених пунктів;
- приміщення інших будівель і споруд, в яких постійно чи тимчасово перебувають люди;
- території парків, скверів, зон відпочинку, розташованих на території мікрорайонів і груп житлових будинків.
Відповідно до частини 3 статті 32 Закону України «Про систему громадського здоров`я», на захищених об`єктах із 22 години до 8 години забороняються гучний спів і гучні вигуки, користування звуковідтворювальною апаратурою та іншими джерелами побутового шуму, проведення салютів, феєрверків, використання піротехнічних засобів.
Згідно з ч.5 ст. 32 Закону України «Про систему громадського здоров`я», передбачені частинами другою, третьою і четвертою цієї статті вимоги щодо додержання тиші та обмеження певних видів діяльності, що супроводжуються шумом, не поширюються на випадки:
1) здійснення в закритих приміщеннях будь-яких видів діяльності, що супроводжуються шумом, за умов, що виключають проникнення шуму за межі таких приміщень;
2) запобігання виникненню та/або ліквідації наслідків аварій, стихійного лиха, інших надзвичайних ситуацій;
3) надання невідкладної допомоги, запобігання або припинення правопорушень;
4) запобігання крадіжкам, пожежам, а також виконання завдань цивільної оборони;
5) проведення зборів, мітингів, демонстрацій, походів, інших масових заходів, про які завчасно сповіщено органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування;
6) роботи обладнання і механізмів, що забезпечують життєдіяльність житлових і нежитлових громадських будівель, за умови вжиття вичерпних заходів для максимального обмеження проникнення шуму до прилеглих приміщень, у яких постійно чи тимчасово перебувають люди;
7) відзначення встановлених законом святкових і неробочих днів, дня міста, інших свят відповідно до рішення місцевої ради, проведення спортивних змагань.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 282 КУпАП, полягає у порушенні вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму чи правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі ж порушення.
Оцінюючи доведеність наявності вказаної об`єктивної сторони правопорушення, суд приймає до уваги, що згідно ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Судом встановлено, що до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено жодного з перелічених джерел доказів, а додано лише складений працівником поліції рапорт та постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1922036 від 21.11.2025 року, які не можуть слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, адже мають бути підтверджені доказами відомості, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та в рапорті працівника поліції, який є службовим документом підлеглого, адресованим керівникові в ієрархічних взаємовідносинах несення служби в поліції та самостійного доказового значення щодо фіксації та закріплення відомостей про вчинене адміністративне правопорушення не має.
В протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 216974 від 16.12.2025 року зазначено, що ОСОБА_1 повторно протягом року порушив правила дотримання в тиші в населеному пункті, а саме: голосно себе поводив, чим порушив громадський порядок та спокій громадян. Однак, працівником поліції в цьому протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, які саме вимоги законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму чи правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях, затверджених органом місцевого самоврядування, порушив ОСОБА_1 , та у чому саме полягали дії останнього. Зазначене в протоколі про адміністративне правопорушення формулювання: «голосно себе поводив» - виходить за межі диспозиції частини 3 статті 32 Закону України «Про систему громадського здоров`я», яка забороняє «гучні виклики» на захищених об`єктах із 22 години до 8 години. А тому таке формулювання не вказує на наявність у діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 182 КУпАП.
Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 216974 від 16.12.2025 року зазначено, що до протоколу, крім рапорту, також додається відео з портативного відеореєстратора. Однак жодних відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції до матеріалів справи не долучено, що ставить під сумнів наявність вказаних відеозаписів. Будь-які інші докази до матеріалів справи також не долучені.
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, за відсутності інших доказів, не може бути достатнім доказом винуватості особи.
Інших доказів, які підтверджували обставини зазначенні в протоколі про адміністративне правопорушення, суду надано не було.
Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б доводили, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 182 КУпАП.
Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку, що наданими матеріалами не доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 182 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на вищевикладене, провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 182 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 182, ст. ст. 7, 9, 221, 245, 247, 251, 252, 276, 279, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності – закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 182 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: