ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                     
10 грудня 2025 року
м. Київ                                                                                                               
справа № 161/727/25
провадження № 61-12513св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Ступак О. В. (суддя-доповідачка),             Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Дочірнє підприємство «Телерадіокомпанія «Аверс» Відкритого акціонерного товариства «Корпорація «Аверс»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Телерадіокомпанія «Аверс» Відкритого акціонерного товариства «Корпорація «Аверс» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 липня 2025 року, додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області                                від 22 липня 2025 року у складі судді Рудської С. М. та постанову Волинського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Карпук А. К., Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1.           У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Дочірнього підприємства «Телерадіокомпанія «Аверс» Відкритого акціонерного товариства «Корпорація «Аверс» (далі - ДП «Телерадіокомпанія «Аверс» ВАТ «Корпорація «Аверс») про захист честі, гідності та ділової репутації.
2.           В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що відповідач поширив щодо нього інформацію, яка не відповідає дійсності, принижує його честь та гідність, містить висловлювання, які є принизливими і зумовлюють негативну соціальну оцінку його особи, негативну суспільну думку про його діяльність та несуть негативний вплив на ділову репутацію.
3.           Так, ІНФОРМАЦІЯ_5 року (у період його роботи на посаді заступника голови Волинської обласної військової адміністрації з березня 2022 року до травня        2024 року) в прямому ефірі Телеканалу «Аверс», а також на власній сторінці на відеохостингу «YouTube» опубліковано відеосюжет під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_6 » (далі - відеосюжет № 1) та            ІНФОРМАЦІЯ_7 року в прямому ефірі Телеканалу «Аверс», а також на власній сторінці на відеохостингу «YouTube» опубліковано відеосюжет під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_8» (далі - відеосюжет № 2).
4.           Вважає, що інформація, оголошена диктором телеканалу «Аверс», взагалі не відповідає дійсності, оскільки у нього не проводилися жодні обшуки ні в робочому кабінеті, ні за місцем його проживання, ні в інших приміщеннях, якими він міг користуватися у тому часовому проміжку та за обставин, вказаних у відеосюжеті № 1. Він не допускав прогулів та жодного разу не була зафіксована його відсутність на роботі без поважних причин. Йому не було повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, пов`язаних з отриманням неправомірної вигоди чи набуттям грошових коштів, здобутих злочинним шляхом, відсутня жодна інформація про проведення правоохоронцями будь-яких слідчо-розшукових чи інших процесуальних дій, в яких би був зафіксований факт передачі громадянином ОСОБА_3 коштів, здобутих злочинним шляхом або оброблених спеціальною хімічною речовиною під час проведення слідчо-оперативних заходів, про що йде мова у відеосюжеті № 2. Станом на день виходу цих публікацій та на день подання позовної заяви відсутні вироки судів щодо таких обставин.
5.           Поширення відповідачем недостовірної інформації щодо нього без отримання результатів перевірки цієї інформації компетентним органом та доведення її до відома невизначеного кола осіб з власними коментарями та висновками мають обвинувальний характер, порушують презумпцію невинуватості та формують у населення негативне ставлення до посадових осіб органів місцевого самоврядування, а тому така інформація не може вважатися оціночними судженнями на підставі статті 30 Закону України «Про інформацію» та підлягає спростуванню.
6.           Враховуючи викладене, просив визнати недостовірною і такою, що завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації, інформацію, що міститься у публікації від ІНФОРМАЦІЯ_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_6 », поширену ДП «Телерадіокомпанія «Аверс» ВАТ «Корпорація «Аверс» в прямому етері, а також на сторінці відеохостингу «YouTube» (посилання: ІНФОРМАЦІЯ_2 а саме такі висловлювання: 0:09 (мовна партія диктора) «ІНФОРМАЦІЯ_9»; 04:52 (мовна партія диктора) «…однак, диму без вогню таки не буває, і вочевидь, є цілком логічні причини, чого посадовця, який кілька днів прогулює роботу, не шукають колеги». Зобов`язати відповідача протягом 10 (десяти) днів із дня набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію, що міститься в публікації від ІНФОРМАЦІЯ_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_6 », поширену ДП «Телерадіокомпанія «Аверс» ВАТ «Корпорація «Аверс» у прямому етері, а також на власній сторінці на відеохостингу «YouTube» (посилання: ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом її видалення та оголошення диктором резолютивної частини судового рішення у черговому прямому етері телеканалу в сюжеті новин на власній сторінці відеохостингу «YouTube»; визнати недостовірною і такою, що завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації інформацію, що міститься у публікації від ІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_8», поширену ДП «Телерадіокомпанія «Аверс» ВАТ «Корпорація «Аверс» у прямому етері, а також власній сторінці на відеохостингу «YouTube» (посилання: ІНФОРМАЦІЯ_4 а саме таке висловлення: 01:57 (мовна партія диктора) «ІНФОРМАЦІЯ_10». Зобов`язати ДП «Телерадіокомпанія «Аверс» ВАТ «Корпорація «Аверс» протягом 10 (десяти) днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію, що міститься в публікації від ІНФОРМАЦІЯ_7 року, шляхом її видалення та оголошення диктором резолютивної частини судового рішення у черговому прямому етері телеканалу в сюжеті новин на власній сторінці відеохостингу «YouTube». 
Стислий виклад змісту судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
7.           Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 липня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недостовірною та такою, що завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації ОСОБА_1 , інформацію, що міститься у публікації від ІНФОРМАЦІЯ_5 року під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_6 », поширену ДП «Телерадіокомпанія «Аверс» ВАТ «Корпорація «Аверс» у прямому етері, а також на власній сторінці на відеохостингу «YouTube», за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 а саме такі висловлювання: 00:09 (мовна партія диктора) «ІНФОРМАЦІЯ_9»; 04:52 (мовна партія диктора) «…однак, диму без вогню таки не буває, і вочевидь, є цілком логічні причини, чого посадовця, який кілька днів прогулює роботу, не шукають колеги».
Зобов`язано ДП «Телерадіокомпанія «Аверс» ВАТ «Корпорація «Аверс» протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію, що міститься у публікації від ІНФОРМАЦІЯ_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_6 », поширену ДП «Телерадіокомпанія «Аверс» ВАТ «Корпорація «Аверс» у прямому етері, а також на власній сторінці на відеохостингу «YouTube», за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 а саме такі висловлювання: 00:09 (мовна партія диктора) «ІНФОРМАЦІЯ_9»; 04:52 (мовна партія диктора) «…однак, диму без вогню таки не буває, і вочевидь, є цілком логічні причини, чого посадовця, який кілька днів прогулює роботу, не шукають колеги», шляхом її видалення та оголошення диктором резолютивної частини судового рішення у черговому прямому етері телеканалу в сюжеті новин на власній сторінці відеохостингу «YouTube».
Визнано недостовірною та такою, що завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації ОСОБА_1 , інформацію, що міститься у публікації від ІНФОРМАЦІЯ_7 року під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_8», поширену ДП «Телерадіокомпанія «Аверс» ВАТ «Корпорація «Аверс» у прямому етері, а також на власній сторінці на відеохостингу «YouTube», за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 а саме таке висловлювання: 01:57 (мовна партія диктора) «ІНФОРМАЦІЯ_10».
Зобов`язано ДП «Телерадіокомпанія «Аверс» ВАТ «Корпорація «Аверс» протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію, що міститься у публікації від ІНФОРМАЦІЯ_7 року під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_8», поширену ДП «Телерадіокомпанія «Аверс» ВАТ «Корпорація «Аверс» у прямому етері, а також власній сторінці на відеохостингу «YouTube», за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 а саме таке висловлювання: 01:57 (мовна партія диктора) «ІНФОРМАЦІЯ_14», шляхом її видалення та оголошення диктором резолютивної частини судового рішення у черговому прямому етері телеканалу в сюжеті новин на власній сторінці відеохостингу «YouTube».
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області                       від 22 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено.
Стягнуто з ДП «Телерадіокомпанія «Аверс» ВАТ «Корпорація «Аверс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн.
8.           Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що висловлювання у сюжетах №1 та № 2 є твердженнями про факти, оскільки вони викладені у логічній побудові, їхній зміст є чітко вираженим щодо особи позивача, характеризує його з негативної сторони, у тому числі звинувачуючи у причетності до кримінальних правопорушень, а самі мовні звороти за характером використання мовностилістичних засобів не містять у собі вживання гіпербол, алегорій, сатири тощо. 
Коментарі, що містяться під відеосюжетами № 1 та № 2 у мережі «Інтернет», інформація, доведена відповідачем до широкого кола осіб, викликала негативне ставлення суспільства, зокрема, до особи позивача, вважаючи останнього «злодієм в законі», «мародером» тощо.
Суд першої інстанції вважає, що інформація, поширена відповідачем щодо проведення обшуків у позивача, причетності його до кримінальних правопорушень, отриманні неправомірної вимоги та прогулів за місцем роботи, здійснена у спосіб категоричного та стверджувального висловлювання у формі повідомлення про існування конкретних обставин (фактів), що реально існують та які можна перевірити, тобто є фактичним твердженням, а не оціночним судженням, а тому така інформація може бути перевірена на предмет достовірності.
9.           Постановою Волинського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року апеляційну скаргу ДП «Телерадіокомпанія «Аверс» ВАТ «Корпорація «Аверс» задоволено частково. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 липня 2025 року, додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2025 року змінено.
Стягнуто з ДП «Телерадіокомпанія «Аверс» ВАТ «Корпорація «Аверс» на користь ОСОБА_1 витрати на проведення семантико-текстуальної експертизи у розмірі 36 857,14 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі                        20 000,00 грн, в іншій частині рішення суду залишено без змін.
10.        Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції встановив усі фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, та обґрунтовано задовольнив вимоги позивача, з огляду на те, що поширена щодо нього відповідачем інформація за своїм характером є такою, що принижує його честь і гідність, а також шкодить діловій репутації, оскільки містить неправдиві негативні відомості про позивача. За характером висловлювань, вжитих словосполучень, інтонацією диктора ця інформація є фактичними твердженнями, оскільки містить посилання на обставини як такі, що реально існують, а саме, що позивач кілька днів прогулює роботу, тобто, порушує закон, у нього проводилися обшуки, йому передано кошти, здобуті злочинним шляхом.
Відповідач не довів достовірності цієї інформації, водночас позивач подав докази того, що за місцем роботи у спірний період у нього не було прогулів, ОСОБА_1 не оголошено підозри у вчиненні кримінального правопорушення, щодо нього не ухвалено обвинувальних вироків.
При цьому, перевіряючи законність оскаржуваного додаткового рішення місцевого суду, колегія суддів погодилися з доводами апеляційної скарги, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який належить стягнути з відповідача, є завищеним, на підставі положень статті 141 ЦПК України, дійшов висновку про зміну рішення суду у цій частині та стягнення на користь позивача 20 000,00 грн. 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Стислий виклад доводів і вимог касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу
11.        07 жовтня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» із касаційною скаргою звернулася ДП «Телерадіокомпанія «Аверс» ВАТ «Корпорація «Аверс», в якій просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
12.        Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, посилаючись на те, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 11 липня                       2019 року у справі № 757/29455/16ц, від 08 вересня 2021 року у справі                                 № 757/36628/16ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 369/14059/17, від 11 вересня 2019 року у справі № 757/40646/17ц, від 07 квітня 2021 року у справі                                       № 761/13926/17, від 09 червня 2023 року у справі № 761/14615/21,                                           від 25 листопада 2020 року у справі № 760/16924/18, від 16 червня 2022 року у справі № 910/13849/21, від 22 грудня 2023 року у справі № 201/10963/21,                           від 25 червня 2024 року № 752/6120/19, від 26 жовтня 2022 року у справі                              № 753/13197/18, від 23 березня 2023 року у справі № 569/17652/20, від 17 серпня 2023 року у справі № 759/16306/21, від 08 липня 2021 року у справі                                            № 9901/235/20, (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
13.        У касаційній скарзі заявник посилається на те, що поширюючи інформацію щодо ймовірних обшуків у позивача та його можливої причетності до кримінального провадження, журналісти не стверджували про це, а лише констатували, що таку інформацію їм надали власні джерела. Суди не врахували, що поширюючи оскаржувану інформацію, журналісти використовували ввідні слова («наші джерела кажуть», «злі язики кажуть», «нібито», «наші джерела повідомили», «схоже», «буцімто», «як подейкують у правоохоронних колах», «стверджувати нічого не беремось» тощо), що надає оскаржуваній інформації ознак оціночних суджень. Оскаржувані рішення не містять мотивів, чому суд відхилив аргументи відповідача про добросовісність журналістів і суспільну значущість теми. Суди порушили принцип змагальності (стаття 12 ЦПК України), не надавши належної оцінки поданим доказам добросовісності журналістів (телефонні звернення, коментарі ОВА тощо). Не врахували, що позивач уникав надання коментарів журналістам, які намагались з`ясувати обставини справи безпосередньо у нього.
14.        Суди не здійснили оцінку матеріалу та оскаржуваних висловлювань, а обмежились лише схваленням висновку експерта, який виходить за межі філологічного дослідження, до того ж, сам експерт не оцінював всю інформацію, яка наводилася в оскаржуваних відеосюжетах, а обмежився також вирваними з контексту висловлюваннями, на які акцентував позивач. Звернення позивача до суду із цим позовом не є ефективним, адже задоволення позовних вимог у цій справі в частині спростування інформації щодо ймовірних обшуків у ОСОБА_1 не забезпечить захисту його прав та законних інтересів, оскільки оскаржувана інформація залишається у вільному доступі у численних матеріалах інших засобів масової інформації. Не враховано статус публічної особи позивача та те, що інформація є суспільно важливою для громади Волинської області.
15.        У листопаді 2025 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначає, що поширена журналістами інформація порушує його особисті права, оскільки перешкоджає мати репутацію чесної людини, яка не вчиняла протиправних дій. Оспорювана інформація показує суспільству його особу в негативному світлі, тим самим спотворюючи його не лише як людину, але як і державного службовця.
РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
16.        Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ОСОБА_5 (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д., від 24 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.
17.        Рішенням Вищої ради правосуддя від 06 листопада 2025 року суддю            ОСОБА_5 звільнено у відставку з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням ним заяви про відставку.
18.        Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 листопада 2025 року справу передано судді ОСОБА_6 .
19.        Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2025 року справу призначено до судового розгляду. 
ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
20.        09 березня 2022 року розпорядженням Волинської обласної військової адміністрації від 08 березня 2022 року № 25-ос ОСОБА_1 призначено на посаду заступника голови обласної державної адміністрації на період воєнного стану.
21.        ІНФОРМАЦІЯ_5 року в прямому етері Телеканалу «Аверс», а також на власній сторінці на відеохостингу «YouTube» (посилання: ІНФОРМАЦІЯ_11) опубліковано відеосюжет під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_6 ».
22.        Зокрема, у відеосюжеті № 1 розповсюджено таку інформацію: на 0:09 (мовна партія диктора) «ІНФОРМАЦІЯ_9»; 04:52 (мовна партія диктора) «…однак, диму без вогню таки не буває, і вочевидь, є цілком логічні причини, чого посадовця, який кілька днів прогулює роботу, не шукають колеги».
23.        ІНФОРМАЦІЯ_7 року в прямому етері Телеканалу «Аверс», а також на власній сторінці на відеохостингу «YouTube» (посилання: ІНФОРМАЦІЯ_12) опубліковано відеосюжет під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_13 ?» розповсюджено таку інформацію: 01:57 (мовна партія диктора) ІНФОРМАЦІЯ_13».
24.        Згідно з висновком експерта Українського бюро лінгвістичних експертиз від 10 квітня 2024 року № 056/68, наданим на замовлення позивача, відеоматеріал «ІНФОРМАЦІЯ_6 » (посилання: ІНФОРМАЦІЯ_2 та відеоматеріал «ІНФОРМАЦІЯ_13 ?» (посилання: ОСОБА_8 містять інформацію про те, що ОСОБА_2 кілька днів прогулював роботу, що в нього проводилися обшуки, що представники правоохоронних органів надали інформацію про те, що гроші, які ОСОБА_4 приносив ОСОБА_9 , були мічені, виражені у формі фактичних тверджень та є негативною інформацією, здатна викликати недовіру й неповагу до ОСОБА_1 , може бути принизливою для його честі й гідності і завдавати шкоди його діловій репутації.
25.        На адвокатський запит Волинською обласною прокуратурою надано відповідь від 23 квітня 2024 року № 09/1-168-24 про те, що з ЄРДР не встановлено відомостей, що у період із січня 2022 року до січня 2024 року ОСОБА_1 було оголошену підозру 
26.        Інформація щодо проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальних провадженнях належить до відомостей досудового розслідування. В обласній прокуратурі відсутня інформація ухвалення у період із січня 2022 до січня                    2024 року судами Волинської області обвинувальних вироків стосовно                      ОСОБА_1 
27.        15 січня 2025 року на адвокатський запит Волинською обласною військовою адміністрацією надано відповідь № 412/54/2-25 про те, що ОСОБА_2 працював на посаді заступника голови обласної державної адміністрації з 09 березня 2022 року до 12 січня 2024 року. За цей період, згідно з табелями обліку робочого часу працівників апарату обласної державної адміністрації, в ОСОБА_1 прогулів чи інших пропусків робочого часу не було.
28.        На підтвердження достовірності поширеної інформації відповідачем надано отриману із відкритого доступу ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 січня 2024 року про надання дозволу на обшук житла чи іншого володіння особи в рамках кримінального провадження № 42023030000000116 від 16 листопада 2023 року, слідчим слідчого відділу УСБУ у Волинській області та групі прокурорів відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Волинської обласної прокуратури на проведення обшуку у службових кабінетах Департаменту економічного розвитку, зовнішніх зносин та з питань туризму і курортів Волинської ОВА, № номер_1, номер_2, номер_3, номер_4, що знаходяться у приміщенні Волинської обласної військової адміністрації, з метою виявлення та вилучення документів, заяв та додатків до них для внесення водіїв до інформаційної системи «Шлях» від Благодійного Фонду «Разом у майбутнє ЮА» (код ЄДРПОУ 38347192) та Благодійної організації «Благодійний фонд «Зелений Чорнобиль» (код ЄДРПОУ 42515379), наказів про включення водіїв до ІС «Шлях» за результатами розгляду вказаних заяв, а також електронних документів з цифровими підписами осіб, котрі від імені БО БФ «Разом у майбутнє ЮА» та БО БФ «Зелений Чорнобиль» подають вказані пропозиції та ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2024 року про арешт майна у тому ж самому кримінальному провадженні, якою накладено арешт на майно, належне підозрюваному ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме на 50 % статутного капіталу ТзОВ «Волинь Сад» (код ЄДРПОУ 41090771)
29.        З наказу начальника обласної військової адміністрації від 11 серпня                  2022 року № 316, яким затверджено розподіл функціональних обов`язків між головою обласної державної адміністрації - начальником обласної військової адміністрації, першим заступником голови, заступниками голови та керівником апарату обласної державної адміністрації (на період воєнного стану), до обов`язків заступника голови обласної державної адміністрації ОСОБА_1 не належить координація діяльності Департаменту економічного розвитку, зовнішніх зносин.
30.        Відповідач надав скріншоти та відеозаписи оприлюднення інформації іншими засобами масової інформації, зокрема таких публікацій: «Частина військовозобов`язаних, які виїхали з України через систему «Шлях», не повернулась - розслідування УП» (дата публікації 26 січня 2024 року), «УП» отримала списки військовозобов`язаних, які втекли з України через «Шлях» (дата публікації 28 січня 2024 року), «УП: благодійні фонди та ГО допомогли військовозобов`язаним виїхати з України через систему «Шлях» - частина з яких не повернулася» (дата публікації 26 січня 2024 року), «ЗМІ назвали дві організації на Волині, які допомагали чоловікам виїхати за кордон» (дата публікації 26 січня 2024 року).
31.        Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
32.        Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
33.        Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
34.        Оскаржувані судові рішення не повною мірою відповідають вказаним вимогам закону.
35.        Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Право, застосоване судом, та оцінка доводів касаційної скарги
36.        Основним національним нормативно-правовим підґрунтям, яке регулює відносини щодо захисту гідності, честі та ділової репутації, є Конституція України та книга 2 ЦК України, яка присвячена особистим немайновим правам фізичної особи: у статті 297 ЦК України вказано, що кожен має право на повагу до його гідності та честі; у статті 299 ЦК України зазначено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації.
37.        Окрім зазначених нормативно-правових актів, під час розгляду справ про захист гідності, честі та ділової репутації фізичної та юридичної особи суд також застосовує, зокрема, Закон України «Про інформацію», інші нормативно-правові акти.
38.        Також суди керуються статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», яка вказує на те, що суди повинні застосовувати під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
39.        Так, відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
40.        За змістом частин першої та другої статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
41.        Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (частина третя статті 34 Конституції України).
42.        Разом із тим згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.
43.        Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
44.        Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди під час вирішення справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
45.        У статті 201 ЦК України встановлено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканність ділової репутації.
46.        Так, під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей під час виконання нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
47.        Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.
48.        Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).
49.        Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (абзац третій частини шостої статті 277 ЦК України).
50.        Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі                                     № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19).
51.        Інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (стаття 1 Закону України «Про інформацію»).
52.        Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання її з використанням радіо, телебачення чи інших засобів масової інформації; поширення в мережі «Інтернет» чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
53.        Поширенням інформації також є демонстрація у громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи.
54.        Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
55.        Викладене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі                      № 905/902/20 (пункт 6.18).
56.        Одним з основних питань, яке підлягає вирішенню у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Врахуванню підлягає зміст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, щодо якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення.
57.        Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
58.        Таким чином, необхідно відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образи, однак у цілому контексті є оцінюючими судженнями з урахуванням вживаних слів та виразів із використанням мовностилістичних засобів.
59.        Судження - це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.
60.        Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.
61.        Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.
62.        Згідно зі статтею 10 Конвенції і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.
63.        Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду                     від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 22 лютого 2023 року у справі № 757/39521/20.
64.        Отже, за змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
65.        Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.
66.        Суди під час вирішення справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
67.        Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.
68.        Свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.  
69.        Засоби масової інформації відіграють істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вони не можуть переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, однак їх обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із їх обов`язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на них покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 Конвенції захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються.
70.        У рішенні ЄСПЛ у справі «Тома проти Люксембургу» від 29 березня                      2001 року суд зазначив, що для обмеження поширення інформації, що вже була оприлюднена та широко обговорюється, повинні існувати переконливі підстави; покарання журналіста за те, що він допомагав поширювати твердження, зроблені іншою особою, серйозно перешкоджатиме участі преси у обговоренні проблем, які становлять громадський інтерес, і його не потрібно передбачати, хіба що за наявності особливо переконливих підстав для цього.
71.        Для того щоб відрізнити фактичне твердження від оціночного судження, необхідно враховувати обставини справи і загальний тон висловлювань (рішення ЄСПЛ Brasilier v. France, № 71343/01, § 37, 11 квітня 2006 року; «Balaskas v. Greece», № 73087/17, § 58, 05 листопада 2020 року), маючи на увазі, що твердження щодо питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не констатацію фактів (рішення ЄСПЛ «Paturel v. France»,                 № 54968/00, § 37, 22 грудня 2005 року).
72.        ЄСПЛ, розглядаючи подібні справи, перевіряє дотримання балансу між правом, передбаченим статтею 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя), та правом, передбаченим статтею 10 (свобода вираження поглядів) Конвенції.
73.        У таких справах необхідно враховувати дві ключові обставини: 1) ступінь суспільного інтересу до поширеної інформації і 2) ступінь публічності особи, щодо якої поширена інформація.
74.        Значний суспільний інтерес має місце тоді, коли інформація безпосередньо впливає на суспільство значною мірою і суспільство проявляє законний інтерес до цієї інформації (рішення ЄСПЛ Sunday Times v. the United Kingdom, № 6538/74, § 66, 26 квітня 1979 року), особливо, якщо це стосується добробуту населення (рішення ЄСПЛ «Barthold v. Germany», № 8734/79, § 58, 25 березня 1985 року).
75.        Верховний Суд підкреслює, що оскільки позивач ОСОБА_1 обіймав посаду заступника голови обласної державної адміністрації, мав статус публічної особи, його діяльність на цій посаді впливала на суспільство значною мірою, відповідно, і суспільство може проявляти законний інтерес до інформації про позивача та його діяльність.
76.        У своїх висновках Верховний Суд виходить з того, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на їхню приватність.
77.        Верховний Суд, застосовуючи усталений підхід, в черговий раз повторює, що межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо публічних осіб  є значно ширшими, ніж щодо звичайних громадян.
78.        Політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. Водночас зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Указані особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їхніх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.
79.        Оскільки позивач обіймав високу посаду в системі державного управління, відповідно, його особа та діяльність становлять суспільний інтерес, саме тому позивач в силу публічності його посади відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.
80.        Верховний Суд враховує, що повідомлення новин, заснованих на інтерв`ю, або відтворення висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль «сторожового пса суспільства. У таких справах слід розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту і коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки покарання журналіста за участь у поширенні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатись, якщо для іншого немає винятково вагомих причин (рішення у справі «Pedersen and Baadsgaard v. Denmark» 19 червня 2003 року, № 49017/99; рішення у справі «Thorgeir Thorgeirson v. Iceland» 07 листопада 2008 року, № 56925/08; рішення у справі «Jersild v. Denmark» 23 вересня 1994 року, № 15890/89).
81.        Журналістська свобода охоплює можливе використання певної міри перебільшення або навіть провокації (рішення ЄСПЛ «Prager and Oberschlick                      v. Austria», № 15974/90, § 38, 26 квітня 1995 року). Свобода вираження поглядів також застосовується до «інформації» або «ідей», які ображають, шокують або викликають занепокоєння (рішення ЄСПЛ «Janowski v. Poland» [ВП], № 25716/94, § 30, 21 січня 1999 року).
82.        Гарантії, надані статтею 10 Конвенції журналістам щодо висвітлення питань, які становлять загальний інтерес, залежать від умови, що вони діють добросовісно з метою надання точної та достовірної інформації відповідно до журналістської етики. У ситуаціях, коли, з одного боку, робиться констатація факту і не надається достатніх доказів для його підтвердження, а з іншого боку, журналіст обговорює питання, що становить справжній суспільний інтерес, перевірка того, чи діяв журналіст професійно і добросовісно, набуває першочергового значення (рішення ЄСПЛ «Flux v. Moldova» (№ 7)», № 25367/05, § 41, 24 листопада 2009 року, рішення ЄСПЛ «Tavares de Almeida Fernandes and Almeida Fernandes v. Portugal», № 31566/13, § 56, 17 січня 2017 року).
83.        З урахуванням обставин цієї справи, наведених норм матеріального права, а також прецедентної практики ЄСПЛ, як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не врахували те, що позивач є публічною особою, тому, відповідно, обсяги поширеної інформації щодо нього є значно ширшим.
84.        Верховний Суд не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що поширена щодо ОСОБА_1 інформація у відеосюжетах № 1 та № 2 є фактичним твердженням, а не журналістським судженням.  
85.        Суди при правовій оцінці поширеної інформації не врахували, що, по-перше, позивач є публічною особою, отже інформація про його діяльність становить суспільний інтерес; по-друге, оспорювана інформація у своїй сукупності має характер оціночних та особистих суб`єктивних суджень журналістів, здійснених за результатами проведеного журналістського розслідування, оспорювана інформація не містить однозначного твердження про факти вчинення позивачем конкретного правопорушення.
86.        Верховний Суд підкреслює, що оспорювана інформація стосується не приватного життя позивача, а стосується його професійної діяльності, що відповідає критерію «суспільного інтересу» та цікавості з боку журналістів. 
87.        Позивач просить спростувати інформацію, яка за своїм змістом має характер громадської критики діяльності публічної особи.
88.        Використані мовностилістичні засоби підтверджують, що поширена інформація є судженнями: «наші джерела кажуть», «злі язики кажуть», «нібито», «наші джерела повідомили», «схоже», «буцімто», «як подейкують у правоохоронних колах», «стверджувати нічого не беремось» тощо. 
89.        Висловлювання відповідача щодо позивача не переходять межі допустимої критики, як публічної особи, хоч і можуть зачіпати його особисті почуття.
90.        Отже, Верховний Суд у цій справі не може погодитись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та визнання недостовірною та такою , що порушує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію, поширену відповідачем. 
91.        Верховний Суд у цій справі врахував усталений підхід, який полягає в тому, що вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною та її спростування, у кожному конкретному випадку необхідно встановити характер поширеної інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Підлягає врахуванню зміст та контекст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, стосовно якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення, а також суд повинен розрізняти критику діяльності та стверджувальні висловлювання щодо вчинення кримінальних правопорушень. У випадку встановлення, що інформація, про спростування якої ініційовано питання у справі, містить ознаки оціночних суджень, викладена у формі провокативної риторики з використанням характерних для оціночних суджень мовностилістичних засобів, така інформація вважається суб`єктивною думкою розповсюджувачів, яку не можна перевірити щодо відповідності дійсності та спростувати. Вказана практика у спірних правовідносинах є сталою.
92.        Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постановах                                           від 09 січня 2024 року в справі № 758/10740/16, від 15 лютого 2023 року у справі № 466/94/20, від 22 серпня 2022 року у справі № 761/38699/19, від 02 червня                2021 року у справі № 369/1052/16-ц, від 09 грудня 2020 року у справі                                        № 758/10885/16-ц.
93.        Отже, доводи касаційної скарги ДП «Телерадіокомпанія «Аверс» ВАТ «Корпорація «Аверс» є обґрунтованими, оскаржувані рішення постановлені при неправильному застосуванні норм матеріального права, а саме статті 277 ЦК України, тому підлягають скасуванню.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
94.        Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
95.        Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
96.        Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
97.        Отже, оскільки у справі не вимагається збирання або додаткова перевірка чи оцінка доказів, обставини у справі судами встановлено повно, проте надано неправильну правову оцінку оспорюваній інформації, тому Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги ДП «Телерадіокомпанія «Аверс» ВАТ «Корпорація «Аверс», скасування оскаржуваних рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Щодо розподілу судових витрат
98.        Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.
99.        Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
100.     Відповідно до частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
101.     Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
102.     Враховуючи те, що за результатом касаційного розгляду справи касаційну скаргу ДП «Телерадіокомпанія «Аверс» ВАТ «Корпорація «Аверс» задоволено, а також враховуючи те, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, то наявні підстави для відшкодування відповідачу судових витрат за подання апеляційної та касаційної скарг.
103.     Отже, з ОСОБА_1 на користь ДП «Телерадіокомпанія «Аверс» ВАТ «Корпорація «Аверс» підлягає стягненню 5 692,64 грн (1 816,80 (за апеляційну скаргу) + 3 875,84 (за касаційну скаргу)).
104.     У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначено, що «додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21,                      від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у cправі № 911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі № 922/3289/21. Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови Центрального апеляційного господарського суду від 27 вересня                 2022 року у цій справі, то додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18 жовтня 2022 року також слід скасувати».
105.     Враховуючи те, що суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 липня 2025 року та постанови Волинського апеляційного суду                                     від 17 вересня 2025 року, то додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2025 року, яке змінено постановою апеляційного суду, також необхідно скасувати.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Телерадіокомпанія «Аверс» Відкритого акціонерного товариства «Корпорація «Аверс» задовольнити.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 липня 2025 року, додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області                                від 22 липня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду                              від 17 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Телерадіокомпанія «Аверс» Відкритого акціонерного товариства «Корпорація «Аверс» про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дочірнього підприємства «Телерадіокомпанія «Аверс» Відкритого акціонерного товариства «Корпорація «Аверс» судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі                           5 692,64 грн (п`ять тисяч шістсот дев`яносто дві гривні шістдесят чотири копійки).
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                     О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
О. В. Ступак
 
В. В. Шипович