08.01.2026 Провадження по справі № 2-др/940/1/26 
Справа № 940/651/25

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ 
Іменем України

 
08 січня 2026 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :
головуючого судді Косович Т.П.
при секретарі Козуб І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Горщара Сергія Васильовича про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогуу цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за неотримане речове майно,
встановив:
Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 29.12.2025 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за неотримане речове майно відмовлено.
У відзиві на позов від 29.05.2025 року представник відповідача адвокат Горщар С.В. зробив заяву про подання доказів понесених судових витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, в зв`язку з чим вимога про стягнення з позивача таких судових витрат судом розглянута не була.
29.12.2025 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Горщар С.В. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогув сумі 14000 гривень. В якості доказів їх понесення надав суду копію договору про надання правової допомоги № 29/22 від 16.02.2022 року з додатком до нього від 06.09.2024 року, копію розрахунку суми судових витрат, які поніс відповідач в зв`язку з розглядом справи від 29.12.2025 року, копію акту приймання-передачі наданих послуг № 2 до договору про надання правової допомоги № 29/22 від 16.02.2022 року від 29.12.2025 року та копію квитанції до прибуткового касового ордера № 2-29/22 від 29.12.2025 року. 
05.01.2026 року представником позивача ОСОБА_2 адвокатом Колянковським Т.М. до суду подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги до 2000 гривень, посилаючись на те, що заявлений відповідачем розмір таких витрат є необґрунтованим та завищеним. 
Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. 
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення. 
Розглянувши подану заяву та дослідивши письмові докази, суд приходить до такого висновку. 
Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) . Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Зважаючи на те, що представником відповідача до закінчення судових дебатів у справі було зроблено заяву про подання доказів понесених судових витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а також те, що такі докази були подані в зазначений строк, а саме 29.12.2025 року, суд такі докази приймає. 
Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог , інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Згідно із ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, які відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 11.01.2023 року у справі № 479/475/21, провадження № 61-6583св22 дійшов наступного висновку. 
Так, у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.
Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Як вбачається з копії акту приймання-передачі наданих послуг № 2 до договору про надання правової допомоги № 29/22 від 16.02.2022 року від 29.12.2025 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Горщарем С.В., розмір гонорару за послуги адвоката становить 14000 гривень, в тому числі складання відзиву - 4000 гривень, складання клопотання про відкладення розгляду справи - 1000 гривень, складання заперечення на відповідь на відзив - 2000 гривень, складання заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції - 1000 гривень, участь в судовому засіданні 14.07.2025 року - 2000 гривень, участь в судовому засіданні 12.08.2025 року - 2000 гривень, складання заяви про розгляд справи без участі сторони - 1000 гривень, складання додаткових пояснень з окремих питань - 1000 гривень.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Розподіляючи витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування з позивача таких витрат в заявленому розмірі, адже цей розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат та є завищеним, виходячи з ринкових цін на адвокатські послуги. 
А отже, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у даній справі, обсяг і обґрунтованість підготовлених та поданих до суду відповідачем документів, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру, враховуючи клопотання сторони позивача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимог відповідача про стягнення витрат на правову допомогу та стягує їх з позивача в сумі 5000 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 270, 254 ЦПК України, суд
ухвалив: 
Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за неотримане речове майно додаткове рішення.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , - 5000 (п`ять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Т.П.Косович