УХВАЛА

29 грудня 2025 року 
м. Київ

справа № 420/9495/24
адміністративне провадження № К/990/52268/25 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2025, додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2025 по справі №420/9495/24 за позовом Підприємства «ВТОРМЕТЕКСПОРТ» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:
До Верховного Суду 15.12.2025 надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2025, додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2025 по справі №420/9495/24.
Вирішуючи питання про можливість відкриття касаційного провадження за поданою скаргою, Верховний Суд виходить з такого.
Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, Підприємство «ВТОРМЕТЕКСПОРТ» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю звернулось з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 19.01.2024 №2795/15-32-23-01, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на прибуток на суму 45.701.302,00 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.09.2024, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2025, позов задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 19.01.2024 №2795/15-32-23-01. Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.
Від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 273,790,00 грн.
Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2024, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2025, заяву Підприємства «ВТОРМЕТЕКСПОРТ» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення судових витрат задоволено частково. Стягнуто з Головного управління ДПС в Одеській області (адреса: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Підприємства «ВТОРМЕТЕКСПОРТ» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (адреса: вул. Отамана Головатого, 67/69, м. Одеса, 65003, код ЄДРПОУ 30127924) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 170,000,00 грн. (сто сімдесят тисяч гривень). У решті заяви відмовлено.
При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.
Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.
Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України);
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивованого обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який, на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України);
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).
Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини 4 статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Скаржником вказано підставою касаційного провадження пункти 3 та 4 частини 4 статті 328, пункт 1 частини 2 статті 353 КАС України, зазначено, що суди неправильно застосували положення п.п.39.1.1, п.п.39.1.2, п.п.39.1.3 п.39.1 ст.39, п.п.39.3.2.3 п.п.39.3.2 п.39.3 ст.39, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п.140.5.1 п.140.5 ст.140 Податкового кодексу України, висновок щодо правильного застосування яких ще не сформульовано Верховним Судом при розгляді справ в подібних правовідносинах. На думку скаржника, суди не застосували норми права, які підлягали б застосуванню при розгляді справи, а саме: п.п.39.1.1, п.п.39.1.2, п.п.39.1.3 п.39.1 ст.39, п.п.39.3.2.3 п.п.39.3.2 п.39.3 ст.39, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п.140.5.1 п.140.5 ст.140 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-ІV з урахуванням п. 2.13-2.20 Розділу ІІ Настанов ОЕСР, п.п 2.16A - 2.16C Розділу II Настанов ОЕСР, п. 2.58 - 2.107 розділу II Настанов ОЕСР та методологічних рекомендацій викладених в листах ДПС від 02.02.2017 №2376/7/99-99-15-02-01-17 з урахуванням листа Міністерства фінансів України від 13.03.2017 №11020-10-10/6491.
Податковим органом зауважено, що суди не дослідили зібрані у справі докази, зокрема висновки податкового органу, викладені в акті перевірки.
Разом з тим, подальше обґрунтування касаційної скарги не дає можливості встановити взаємозв`язок наведених доводів контролюючого органу до зазначеної підстави. 
Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Також, слід зауважити, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку скаржника буде підставою для відкриття касаційного провадження.
Наведені скаржником доводи стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Суд звертає увагу скаржника на те, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України обов`язковим є зазначення норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами попередніх інстанцій, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Зі змісту пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.
Оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми та ін.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.
Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Натомість доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм податкового законодавства, висловлення незгоди з наданою судом апеляційної інстанції правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження.
Щодо додаткового рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 по справі №420/9495/24 скаржником вказано, що воно прийняте з неповним з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а отже є таким, що підлягає скасуванню. Також судом не надано належної правової оцінки аргументам, наданим представниками ГУ ДПС в Одеській області, а отже судом не повністю з`ясовано наступні обставини по справі. На думку скаржника, заявлені витрати на правову допомогу у розмірі не є співмірними із складністю справи і наданими адвокатом послугами.
Верховний Суд зауважує, що, зазначаючи про оскарження додаткового рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2025 по справі №420/9495/24, контролюючим органом не вказано відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України, як підставу для касаційного оскарження судового рішення, не обґрунтовано, в чому полягало неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій.
За правилами частини 2 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2025, додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2025 по справі №420/9495/24 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	І.А. Васильєва