ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року місто Київ.
Справа № 369/15492/21
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5454/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Желепи О.В.,
суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М. О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2025 року про роз'яснення судового рішення (ухвалену в складі судді Мартиненко В.С., дата виготовлення повного тексту ухвали - відсутня)
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини і встановлення порядку і способу спілкування з дитиною та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні дитини батьком,-

ВСТАНОВИВ

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває вказана справа.
Від позивача ОСОБА_1  надійшло клопотання про роз`яснення судового рішення, в якому він просив роз`яснити судове рішення у справі № 369/15492/21 від 24 листопада 2025року в частині «передавати ОСОБА_3 малолітню дитину ОСОБА_4 за адресою проживання матері ( АДРЕСА_1 ) заборонивши ОСОБА_1 », «давати будь-які вказівки працівникам ТОВ «МІЖНАРОДНА ПОЧАТКОВА ШКОЛА «КРИСТАЛ», КИЇВ» (код 44783157), що стосуються обмеження спілкування ОСОБА_2 з донькою на території школи, які не відповідають вжитим судом заходам забезпечення позову», «скасувати заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком та встановлення порядку і способу спілкування матері з дитиною, вжиті на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду від 03 грудня 2021 року, заборонивши ОСОБА_2 вчиняти дії спрямовані на зміну місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактичне місце проживання якої знаходиться за адресою батька: АДРЕСА_2 , до ухвалення рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком та визначення порядку та способу спілкування матері з дитиною, крім днів, встановлених цією ухвалою в частині забезпечення зустрічного позову».
В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що є не зрозумілим чи передбачає зобов`язання суду батька дитини передати дитину матері врахування бажання дитини на таку зустріч з матір`ю, також не є зрозумілим які самі дії батька були заборонені в частині надання ним вказівок школі, де навчається дитина; в якій частині були скасовані заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком і встановлення порядку і способу спілкування матері.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали суду про забезпечення позову та скасування заходів забезпечення позову задоволено частково.
Роз`яснено ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2025 року, вказавши, що зобов`язання ОСОБА_1 , починаючи з 01 грудня 2025 року, передавати ОСОБА_3 малолітню дитину ОСОБА_4 за адресою проживання матері ( АДРЕСА_1 ) у встановлений судом час включає приїзд батька з дитиною за встановленою судом адресою, а також згоду дитини на залишення з матір`ю. При чому у разі відмови дитини від залишення з матір`ю на відповідний період, батько дитини ОСОБА_1 має надати можливість матері ОСОБА_3 провести коротке побачення з дитиною без присутності батька тривалістю до п`ятнадцяти хвилин та повторно запитати думку дитини щодо залишення з матір`ю.
Роз`яснено ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2025 року, вказано, що ухвалою суду були частково скасовані заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком та встановлення порядку і способу спілкування матері з дитиною, вжиті на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду від 03 грудня 2021 року.
ОСОБА_2 було заборонено вчиняти дії спрямовані на зміну місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактичне місце проживання якої знаходиться за адресою батька: АДРЕСА_2 , до ухвалення рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком та визначення порядку та способу спілкування матері з дитиною, крім днів, встановлених ухвалою в частині забезпечення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з матір`ю та встановлення порядку і способу спілкування батька з дитиною.
Матері ОСОБА_2 було заборонено отримувати паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_4 без письмової згоди батька дитини ОСОБА_1 , поданої ним особисто до відповідного органу, а у разі його відсутності нотаріально засвідченої заяви, в тому числі паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_1 строком дії до 04.08.2027, орган, що видав - 8030, який очікує видачі.
В решті вимог заяви про роз`яснення ухвали суду - відмовлено.
Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_1 подав 08 грудня 2025 року до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2025 року у справі № 369/15492/21 в частині, якою: роз`яснено, що зобов`язання батька, починаючи з 01 грудня 2025 року, «передавати» дитину включає обов`язок організовувати коротке побачення без його присутності тривалістю до 15 хвилин у разі відмови дитини від залишення з матір`ю. 
Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в роз`ясненні відповідної частини ухвали від 24 листопада 2025 року. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала від 27 листопада 2025 року, якою, під виглядом роз`яснення ухвали від 24 листопада 2025 року, суд фактично змінив її зміст. 
Наголошує, що оскаржуваною ухвалою від 27 листопада 2025 рокувведено новий обов`язок батька, якого не містила ухвала від 24листопада 2025 року, а саме - обов`язок у кожному випадку відмови дитини від залишення з матір`ю забезпечити коротке побачення без його присутності тривалістю до 15 хвилин з подальшим повторним «опитуванням» дитини; розширено зміст поняття «передавати дитину матері», перетворивши його на складний набір дій, що включають організацію окремого, примусового контакту дитини з матір`ю без участі батька, навіть за чітко вираженої дитиною відмови; фактично змінено спосіб виконання ухвали від 24 листопада 2025 року, а не просто роз`яснено її резолютивну частину. Такий підхід виходить за межі ст. 271 ЦПК України та по суті становить недопустимий перегляд і посилення заходів забезпечення позову без дотримання процедури, встановленої ст. 158 ЦПК України
У відзиві ОСОБА_2 вважає, що викладені в апеляційній скарзі аргументи є безпідставними та необгрунтованими, деякі з них, зокрема як такі: «послаблюють раніше встановлений захисний бар`єр» - взагалі неприпустимі у взаємовідносинах між матір`ю та дитиною, а оскаржувані ухвали є законними та обгрунтованими.
21 січня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшли письмові пояснення апелянта в яких зазначає, що у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для врахування посилань представника ОСОБА_2 на зазначені у відзиві документи, а також для прийняття таких матеріалів як доказів у справі, оскільки вони подані з порушенням вимог ЦПК України, поза межами встановленого процесуального порядку та без належного обґрунтування їх несвоєчасного подання.
У судовоу засіданні 27 січня 2026 року року ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити її з підстав, викладених у ній. ОСОБА_2 та її адвокат Єрмоленко О.О. заперечили проти доводів апеляційної скарги.
За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши пояснення учасників, що з`явились до суду, доповідь головуючого судді Желепи О. В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.
У постановах ВС від 13 червня 2018 року у справі № 761/42776/16-ц та від 18 вересня 2019 року у справі № 522/19193/16-ц суд дійшов висновків, що у разі роз`яснення судового рішення суд не може змінювати його зміст чи фактично переглядати його.
Однак оскаржуваною ухвалою від 27 листопада 2025 року суд першої інстанції фактично змінив рішення, яке не містило посилань на те, що зустрічі матері з дитиною мають відбуватись лише за згодою дитини та в присутності батька, додав новий обов`язок батька, якого не містила ухвала від 24 листопада 2025 року, а саме - обов`язок у кожному випадку відмови дитини від залишення з матір`ю забезпечити коротке побачення без його присутності тривалістю до 15 хвилин з подальшим повторним «опитуванням» дитини;
Крім того, ухвалою Київського апеляційного суду від 03 лютого 2026 року скасована ухвала районного суду в частині скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою цього ж суду від 3 грудня 2021 року , також змінена ухвала про забезпечення зустрічного позову, та доповнено її зміст абзацом, який передбачає, що тривалі зустрічі під час канікул та зустрічі з ночівлею, мають відбуватись лише за згодою дитини. 
Тобто з урахуванням перегляду ухвали, яка роз`яснювалась в апеляційному порядку та часткового її скасування та зміни, скасована частина судового рішення, яка роз`яснювалась районним судом.
В решті, щодо обов`язку батька привозити дитину за місцем проживання матері в визначені судом дні, ухвала районного суду від 24 листопада 2025 року є зрозумілою і роз`ясненню не підлягала.
Оскільки судовим рішенням визначено проведення зустрічей без зазначення обмежень, згодою дитини чи лише в присутності батька, то батько має привозити дитину за графіком і дитина має проводити встановлений судом час з матір`ю без його присутності, оскільки в іншому випадку не буде досягнута мета забезпечення позову- не допущення повної втрати психологічних контактів між матір`ю та дитиною, що беззаперечно не відповідатиме її найкращим інтерсам. 

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що змінюючи зміст ухвали про забезпечення зустрічного позову та скасування заходів первісного позову, суд допустив порушення норм процесуального права, передбачених ст. 271 ЦПК України.
Пунктом 2 ч.1 ст.374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Частиною 1 ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням вищевикладеного та встановлення апеляційним судом порушень норм процесуального права, які стали наслідком постановлення помилкової ухвали, колегія суддів вважає, що ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2025 року про роз`яснення ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в роз`ясненні такої ухвали.
Питання розподілу судових витрат, понесених сторонами під час апеляційного перегляду судового рішення про роз`яснення ухвали про забезпечення позову не вирішується, оскільки такі витрати мають бути розподілені районним судом разом з іншими витратами за результатами вирішення спору судом першої інстанції.

Керуючись ст. 368, 374, 376, 381-384,389, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2025 року про роз`яснення ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в роз`ясненні такої ухвали.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова