Номер провадження: 22-ц/813/5983/25 
Справа № 523/10162/23
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
13.11.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів:Карташова О.Ю., Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Матвєєва Тетяна Сергіївна, 
на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2025 року
у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Бондарева Романа Володимировича про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
в с т а н о в и в :
Короткий зміст вимог
У квітні 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Бондарев Роман Володимирович звернувся до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, що не зареєстровано у встановленому законом порядку, обґрунтовуючи подане подання тим, що на виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження ВП № 73471304 з примусового виконання виконавчого листа № 523/10162/23, виданого 14.11.2023 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Консалт Солюшенс» заборгованості за договором № 1-10/09 від 10 вересня 2020 року у розмірі 2141964,27 грн, судового збору у розмірі 32129,46 грн. Під час проведення виконавчих дій приватному виконавцю стало відомо, що боржник ОСОБА_1 , яка є донькою ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , не здійснила належного оформлення свого права власності на спадкове майно в розмірі 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , проте фактично користується нею. Рішення суду та відповідні постанови державного виконавця Тичинська С.М. не виконує, в декларації боржника надала неправдиві відомості щодо майна (рухомого та і нерухомого), грошових коштів (допомоги), які отримує боржниця, що стало підставою для звернення до суду із поданням щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 .
З огляду на викладене, просить суд вирішити питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , що не зареєстровано у встановленому законом порядку, а саме на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судового рішення
Суворовський районний суд м. Одеси ухвалою від 22.04.2025 року подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Бондарева Р.В. задовольнив. Звернув стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, а саме 1/3 (одну третю) частку квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Єсіною Л.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за № 1722 від 10.04.2000 року, та зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості у книзі 352 пр.-204, № запису 450, реєстраційний номер 10655163, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.10.2006 року за № 12261624.
Задовольняючи подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Бондарева Р.В., суд першої інстанції оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності вважав, що подання приватного виконавця є обґрунтованим, оскільки зі сторони державного виконавця були проведенні всі необхідні заходи з примусового виконання рішень суду, проте майна боржника (рухоме/нерухоме, грошових коштів) не достатньо для задоволення вимог стягувача. Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину у вигляді 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , проте не зареєструвала право власності на відповідну частку майна, суд дійшов висновку, що подання приватного виконавця підлягає задоволенню шляхом звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Матвєєва Т.С., просить ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 22.04.2025 року скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне встановлення всіх обставин, що мають значення для справи.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, та судом не залучено до розгляду даного подання інших заінтересованих осіб, права яких можуть бути порушення оскаржуваною ухвалою.
Скаржник також стверджує, що судом не вірно застосовано положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України та фактично визнав право власності на спадкове майно ОСОБА_1 у вигляді 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 , матері ОСОБА_1 , яка померла, зазначаючи при цьому, що до нотаріуса не зверталася та право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 не реєструвала.
При цьому, зазначено про неврахуванням судом першої інстанції не доведення державним виконавцем факту відсутності іншого майна для виконання судового рішення та порушення черговості звернення стягнення, та матеріали справи не містять в свою чергу відомостей про зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_3 на момент смерті ОСОБА_2 , зазначаючи, що за вказаною адресою зареєстровані й інші особи.

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.07.2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Бондареву Р.В. та ТОВ «Консалт Солюшенс» їх право на подання відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.
Адвокат Матвєєва Т.С., яка діє від імені ОСОБА_1 , копію ухвали про відкриття апеляційного провадження отримала 05.07.2025 року в електронному кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
ТОВ «Консалт Солюшенс» копію апеляційної скарги з додатками та копію ухвали про відкриття апеляційного провадження отримало 20.10.2025 року в електронному кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками. 
Приватний виконавець Бондарев Р.В. копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги з додатками отримав 21.07.025 року за допомогою засобів поштового зв`язку, що підтверджується відміткою про отримання на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.
25.07.2025 року Одеським апеляційним судом призначено справу до розгляду.
Адвокат Матвєєва Т.С., яка діє від імені ОСОБА_1 , ТОВ «Консалт Солюшенс» та приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Бондарев Р.В. судові повістки отримали в електронному кабінеті Електронного суду 23.10.2025 року, що підтверджується довідками.
ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України.
Від адвоката Матвєєвої Т.С., яка діє від імені ОСОБА_1 , на адресу апеляційного суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, посилаючись на зайнятість у невідкладних слідчих діях у кримінальному провадженні за участю неповнолітнього, які проводяться у м. Миколаїв. 
За положеннями ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Подана адвокатом Матвєєвою Т.С., яка діє від імені ОСОБА_1 , заява про відкладення розгляду справи, з посиланнями на причини задоволення такої заяви та перенесення судового засідання, будь-яких доказів на підтвердження наведених представником скаржника підстав до заяви не долучено. 
Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів для встановлення фактичних обставин справи,  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Матвєєва Т.С.,подавалась апеляційна скарга, також 23.10.2025 року в судовому засіданні представником надавались пояснення і  дата наступного судового засідання з ним  погоджувалась, та з огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності представника боржника.
Приватним виконавцем Бондаревим Р.В. подано заяву про розгляд справи за його відсутності.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Задовольняючи подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Бондарева Р.В., суд першої інстанції оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності вважав, що подання приватного виконавця є обґрунтованим, оскільки зі сторони державного виконавця були проведенні всі необхідні заходи з примусового виконання рішень суду, проте майна боржника (рухоме/нерухоме, грошових коштів) не достатньо для задоволення вимог стягувача. Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину у вигляді 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , проте не зареєструвала право власності на відповідну частку майна, суд дійшов висновку, що подання приватного виконавця підлягає задоволенню шляхом звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 .
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини справи, наведені доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає за необхідне зазначити наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 29.11.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Бондаревим Р.В. відкрито виконавче провадження № 73471304 за виконавчим листом № 523/10162/23, виданим 14.11.2023 року Суворовським районним судом м. Одеси на підставі рішення від 10.10.2023 року по справі № 523/10162/23 за позовом ТОВ «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, за номером відправлення Укрпоштою № 0505133518813, постанова про відкриття виконавчого провадження надіслана боржнику ОСОБА_1 та отримана останньою 04.12.2023 року.
11.12.2023 року ОСОБА_1 подано до приватного виконавця декларацію про доходи та майно боржника фізичної особи. Про відповідальність за неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан, ненадання на вимогу виконавця декларації чи зазначення у декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну таких відомостей, неповідомлення про зміну місця проживання (перебування) чи місце знаходження або місця роботи (отримання доходів) відповідно до ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження, боржник ознайомлена. 11.12.2023року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Бондаревим Р.В. на виконання відібрано пояснення у боржника.
Під час проведення виконавчих дій приватним виконавцем витребувано наступну інформацію:
- з Державної податкової служби України проте, що ОСОБА_1 отримує дохід на постійній основі від Благодійної Фундації «Хесед Шаарей Ціон» з 1 квартал 2019 року. В останнє отримувала дохід від Благодійної Фундації «Хесед Шаарей Ціон» у 4 кварталі 2024 року в розмірі 24 303,44 грн та 1 520,50 грн;
- з Державної податкової служби України проте, що фізичну особу-підприємця знято з обліку у контролюючих органах;
- з Міністерства внутрішніх справ України проте, що в МВС відсутні дані про зареєстровані за ОСОБА_1 транспортні засоби;
- з Пенсійного фонду України проте, що ОСОБА_1 отримує пенсію розміром 3038,0 грн у Суворовському об`єднані управління ПФУ в м. Одесі;
- листом від 19.06.2024 року вих. №11-15-0.82-3679/2-27 Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повідомило, що земельні ділянки за боржником не зареєстровано; 
- з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях за вих. № 31/30/5147-2137-2024від 20.06.2024 року проте, що за ОСОБА_1 зареєстровано транспортний засіб RENAULT R340,1989року випуску та причіп Fruehauf TF34,1990року випуску. Даний автомобіль знаходиться в угоні, а тому проведення стягнення на даний транспортний засіб неможливо;
- листом від 03 вересня 2024 року за вих. №2252/01-16 Суворовська державна нотаріальна контора у місті Одеса повідомила, що відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) щодо померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа до майна померлої не заводилась.
- листом від 27.06.2024 року № 2519/03.01-15КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради повідомлено, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме: квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 . Також, повідомлено, що в КП «БТІ» ОМР наявна інформація про нерухоме майно, яке знаходиться та/або знаходилось у власності особи, дата народження якої невідома, однак є збіг за прізвищем, ім`ям, по батькові вищевказаної особи:- 1/3 частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; 
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_1  не є власником майна, яке розташоване за адресою:АДРЕСА_4 , та воно є відчуженим. Право власності на вищезазначене нерухоме майно належить ОСОБА_3 .
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/3 частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Інша 1/3 частка квартири, яка розташована за вказаною адресою належить ОСОБА_2 , матері боржниці, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть.
З виписки із домової книги вбачається, що у спірному житловому приміщенні – АДРЕСА_3 , були зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .
Зазначені обставини свідчать про те, що за матеріалами справи приватним виконавцем в межах своїх повноважень та на виконання виконавчого листа № 523/10162/23, виданого 14.11.2023 року Суворовським районним судом м. Одеси на підставі рішення від 10.10.2023 року по справі № 523/10162/23 за позовом ТОВ «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, здійснювалися відповідні дії, про що свідчать запити до певних установ на предмет наявності доходу чи майна, на яке можна звернути стягнення, належне боржнику ОСОБА_1 . Крім того, в порядку ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем 29.11.2023 року винесено постанови про арешт майна боржника та арешт коштів божника, які спрямовано для виконання банківським установам.
Отже, матеріали справи містять підтвердження, що приватним виконавцем вживалися визначені Законом України «Про виконавче провадження» заходи для виконання рішення суду, а саме: винесено постанову про арешт майна боржника, зроблена низка запитів, тощо.
Із урахуванням встановлених у цій справі обставин, слід вважати, що приватним виконавцем було здійснено усі необхідні заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», для належного виконання судового рішення на цьому етапі, проте вжиті заходи примусового виконання рішення суду не призвели до задоволення вимог стягувача.
Відповідно до положень ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. 
Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
У статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця (частина десята статті 440 ЦПК України).
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірку, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.
У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстроване в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, - це відсутність державної реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку.
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване в установленому законом порядку, вирішується судом в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною десятою статті 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано в установленому законом порядку.
Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному в постановах Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 947/22930/19 (провадження № 61-9215св20) та від 07 липня 2023 року у справі № 2-2727/11 (провадження № 61-8007св23).
При розгляді справ указаної категорії необхідно враховувати, що однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення. Немає сенсу в правосудді, якщо рішення судів не виконуються, а невиконання судових рішень є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Звертаючись до суду із поданням, приватним виконавцем зазначено, що задовольнити вимоги виконавчого документа за рахунок іншого майна боржника ОСОБА_1 не вбачається за можливе, а право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 боржником не зареєстровано, що і стало причиною для звернення до суду із поданням у відповідності до положень ст. 440 ЦПК України.
Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статей 1259 цього Кодексу.
За положеннями ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно із ч. 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Отже, неотримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину саме по собі не може перешкоджати виконанню рішення суду, яке набрало законної сили. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 03 червня 2020 року у справі № 2-1799/11, від 11 травня 2021 року у справі № 554/4712/15-ц та від 22 грудня 2021 року у справі № 159/889/21, постанова від 16.04.2025 року по справі № 369/14143/23.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 .
Листом від 03 вересня 2024 року за вих. №2252/01-16 Суворовська державна нотаріальна контора у місті Одеса повідомила, що відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) щодо померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа до майна померлої не заводилась.
Згідно Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № Пз-217945-ю/о за адресою: АДРЕСА_3 зареєстрована ОСОБА_1 з 01.09.2000 року.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 , яка постійно проживала разом з матір`ю ОСОБА_2 на час її смерті, в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину у вигляді 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 , проте до нотаріуса не зверталась та не зареєструвала право власності на 1/3 частку зазначеної квартири.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником скаржника зазначалось, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті матері ОСОБА_2 , тому посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не з`ясовано коло осіб які б ще могли прийняти спадщину після смерті ОСОБА_2 не заслуговує на увагу.
Посилання скаржника на неправильне застосування судом першої інстанції положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, суд фактично визнав право власності на спадкове майно, однак ОСОБА_1 до нотаріуса не зверталась та не зареєструвала право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1 , не заслуговують на увагу з огляду на таке.
З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/3 частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Інша 1/3 частка квартири, яка розташована за вказаною адресою належить ОСОБА_2 , матері боржниці, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. Зазначене не заперечується скаржником по справі.
Положеннями ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї. Суворовською державною нотаріальною конторою в листі від 03 вересня 2024 року за вих. №2252/01-16 повідомлено, що спадкова справа відносно майна ОСОБА_2 після її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася. Відповідно з відмовою від прийняття спадщини спадкоємці не зверталися.
Довідкою Департаменту надання адміністративних послуг ОМР № П3-272468-ю/о, наявною в матеріалах справи, підтверджено, що на момент смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Вказана довідка сформована станом на 10.09.2019 року, згідно наявної на ній відмітки. 
Факт проживання ОСОБА_1 за даною адресою на станом на момент смерті ОСОБА_2 не заперечувалось представником скаржника під час розгляду справи.
З урахуванням викладеного не заслуговують на увагу доводи про відсутність в матеріалах справи відомостей про зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_3 на момент смерті ОСОБА_2 .
Доводи апеляційної скарги щодо не залучення судом першої інстанції інших заінтересованих осіб відхиляються апеляційним судом з огляду на необґрунтованість, оскільки спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_2 є лише донька ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги в частині не доведення державним виконавцем факту відсутності іншого майна для виконання судового рішення та порушення черговості звернення стягнення, є необґрунтованими, виходячи з наступного. 
Звертаючись до суду із поданням, приватним виконавцем на підтвердження наявності підстав для його задоволення надано наступні документи, а саме: лист ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 11.09.2024 року про відсутність будь-яких зареєстрованих за ОСОБА_1 земельних ділянок; довідку з регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях за вих. № 31/30/5147-2137-2024 від 20.06.2024 року, згідно якої зареєстрований за ОСОБА_1 транспортний засіб RENAULT R340, 1989 року випуску та причіп Fruehauf TF34, 1990 року випуску знаходяться в угоні, а тому проведення стягнення неможливо; лист КП «Бюро технічної інвентаризації» від 27.06.2024 року відповідно до якого повідомлено про наявність інформації про нерухоме майно, яке знаходиться та/або знаходилось у власності особи, дата народження якої невідома, однак є збіг за прізвищем, ім`ям, по батькові вищевказаної особи:- 1/3 частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Право власності ОСОБА_1 на 1/3 частки зазначеної квартири підтверджується наявними матеріалами справи, в тому числі й безпосередньо відомостями з Державного реєстру речових права на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, а також поясненнями безпосередньо останньої. 
Із урахуванням встановлених у цій справі обставин, слід вважати, що приватним виконавцем було здійснено усі необхідні заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», для належного виконання судового рішення на цьому етапі, проте вжиті заходи примусового виконання рішення суду не призвели до задоволення вимог стягувача.
Доказів того, що відповідно до положень частини п`ятої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» боржник запропонував приватному виконавцю види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу з метою виконання судового рішення про стягнення боргу, матеріали справи не містять.
Посилання скаржника на не повідомлення судом про дату, час та місце розгляду справи не заслуговують на увагу, оскільки ч. 11 ст. 440 ЦПК України передбачено, що подання державного, приватного виконавця підлягає розгляду судом негайно, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця. 
Оскільки рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів, приватний виконавець на підставі відповідного закону, що регулює спірні правовідносини, виявивши в процесі виконання вищезазначеного виконавчого документу нерухоме майно, на яке не зареєстровано в установленому законом порядку право власності боржника, обґрунтовано звернувся до суду із заявою про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.
Задоволення подання приватного виконавця про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке отримано в порядку спадкування і право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, має сприяти належному виконанню рішення суду. У свою чергу боржник добровільно не виконував рішення суду.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не є підставою для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції вимог процесуального законодавства та як наслідок скасування оскаржуваного судового рішення.

Щодо суті апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, п. ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Матвєєва Тетяна Сергіївна, залишити без задоволення.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий                                                                                            В.А. Коновалова

Судді                                                                                                     О.Ю. Карташов

                                                                                                      М.В. Назарова