П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 568/756/25
Провадження № 22-ц/4815/140/26

Головуючий у Радивилівському районному суді 
Рівненської області: суддя Делалова О.М.
Присяжні: Волошина З.О., Воронко Л.В.
Рішення суду першої інстанції 
(вступна і резолютивна частини) проголошено:
об 11 год. 34 хв. 18 вересня 2025 року
у м. Радивилів Дубенського району Рівненської області
Повний текст рішення складено: 23 вересня 2025 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С. 
секретар судового засідання: Маринич В.В.
за участі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і його представника - адвоката Панчелюги Катерини Миколаївни, 
розглянувши у закритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 вересня 2025 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області, Радивилівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; про усиновлення дитини, 
в с т а н о в и в:
У травні 2025 року в суд звернувся ОСОБА_2 із заявою про усиновлення дитини - ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внесення змін до актового запису №10 від 26 травня 2010 року про народження ОСОБА_4 , зазначивши його батьком дитини та виключивши із актового запису попередні відомості про батька - ОСОБА_3 , а в подальшому доповнив змінами відомостей у її прізвищі та по батькові. Як заінтересованих осіб до участі у справі ним залучено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування Дубенського районної державної адміністрації Рівненської області, Радивилівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Мотивуючи заяву, ОСОБА_2 вказувалося, що 26 жовтня 2016 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 . З часу спільного проживання з ОСОБА_1 однією сім`єю він фактично виконував і продовжує виконувати обов`язки батька дитини - ОСОБА_4 , яка є біологічною дочкою його дружини і ОСОБА_3 . Дитина перебуває на повному утриманні його та ОСОБА_1 . Її вихованням, навчанням, лікуванням вони займаються спільно. При цьому ОСОБА_4 вважає його своїм батьком, у них склалися теплі та довірливі стосунки. 
У шлюбі з ОСОБА_1 народилося двоє спільних дітей - ОСОБА_6 , 2019 року народження, та ОСОБА_7 , 2017 року народження. 
Заявник із дружиною, спільними дітьми і неповнолітньою ОСОБА_4 проживають однією сім`єю у АДРЕСА_1 .
Звертає увагу, що у сім`ї панує злагода і взаєморозуміння, родина забезпечена житлом, відповідними меблями, побутовою технікою. В житловому будинку чисто та охайно. 
З правовими наслідками усиновлення та виховання неповнолітньої ОСОБА_4 . ОСОБА_2 ознайомлений, добре розуміє усі обставини, пов`язані з умовами і порядком усиновлення дитини та вважає себе психологічно і матеріально готовим до цього.
При цьому нотаріально посвідчену письмову згоду біологічних батьків на усиновлення їхньої дитини долучено до заяви.
Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 01 липня 2025 року замінено Орган опіки та піклування Дубенського районної державної адміністрації Рівненської області на іншу заінтересовану особу - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області.
Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 вересня 2025 року відмовлено у заяві ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області, Радивилівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; про усиновлення дитини.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що фактично полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати і задовольнити заяву повністю.
Обґрунтовуючи її, зазначалося про помилковість оцінки обставин справи, тобто замість якнайкращого захисту інтересів дитини суд надав перевагу дослідженню і перевірки обставин потенційного права звільнення заявника з військової служби. Разом з тим ця можливість є лише законним наслідком, передбаченим державою, а не підставою для відмови в усиновленні, якщо воно відповідає інтересам дитини.
Вважає, що юридичне оформлення фактичних відносин з дитиною, з якою ОСОБА_2 проживає однією сім`єю з 2015 року, якраз і є найвищим інтересом дитини.
Не погоджується із висновками про те, що до суду із відповідною заявою він звернувся лише після того, як його було мобілізовано до лав Збройних Сил України, тобто у 2025 році, оскільки була відсутньою згода біологічного батька на усиновлення. При цьому отримання такої згоди є обов`язковою умовою, а її відсутність була об`єктивною перешкодою для аналогічного звернення раніше.
На його думку, хоча фактично стан дитини з її усиновленням не зміниться кардинально, але значно поліпшиться у психологічному аспекті. Для п`ятнадцятирічної дівчини, яка проживає у сім`ї з двома молодшими дітьми, які є рідними для її вітчима, носити з ними одне прізвище та офіційно називати його батьком є надзвичайно важливам для самоототожнення, відчуття рівності і захищеності. Вислів дитини у судовому засіданні, що "просто буде класно" суд хибно розцінив як несерйозний, хоча для підлітка це є прямою і щирою демонстацією бажання.
Неправильно судом відхилено і висновок Органу опіки та піклування Дубенської районної державної адміністрації від 01 травня 2025 року.
Отже, всупереч вимогам ст.ст. 80, 89 ЦПК України судом помилково оцінено наявні у справі докази, які свідчать про наявність законних підстав для задоволення заяви.
З огляду на наведені обставини судом залишено без належної уваги ст.ст. 5, 10, 11 Європейської конвенції про усиновлення, рішення Європейського суду з прав людини від 22 червня 2004 року у справі "Піні та інші проти Румунії" (заяви №78028/01, №78030/01), а також не враховано висновок Верховного Суду, що висловлений у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Як з`ясовано судом, батьками ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , що учасниками справи не заперечується і стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 26 травня 2010 року Радивилівським відділом реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської обалсті Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №10.
26 жовтня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб, про що того ж дня Виконавчим комітетом Вербенської сільської ради Демидівського району Рівненської області зроблено відповідний актовий запис за №3. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 змінено прізвище на " ОСОБА_8 ", що видно зі свідоцтва серії НОМЕР_2 , виданого того ж дня Виконавчим комітетом Вербенської сільської ради Демидівського району Рівненської області, актовий запис №3. 
Від шлюбних відносин між ними народилися двоє дітей: ОСОБА_6 , 2019 року народження, та ОСОБА_7 , 2017 року народження. 
У квітні 2025 року заявник звернувся до Органу опіки та піклування Дубенської районної державної адміністрації з заявою про усиновлення дитини - ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
З довідки військової частини НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_2 з 24 березня 2025 року по теперішній час перебуває на військовій службі за призовом по мобілізації.
21 березня 2025 року ОСОБА_3 - біологічним батьком ОСОБА_4 надано письмову згоду на усиновлення неповнолітньої дочки чоловіком його колишньої дружини ОСОБА_10 - ОСОБА_2 , що підтверджується відповідною заявою, посвідченою того ж дня приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Гайдук В.О. і зареєстрованою в реєстрі за №32. 
04 квітня 2025 року ОСОБА_1 - мати неповнолітньої ОСОБА_4 надала письмову згоду на усиновлення дочки її чоловіком - ОСОБА_2 , що підтверджується відповідною заявою, посвідченою того ж дня приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Бадаліс Ж.П. і зареєстрованою в реєстрі за №684. 
З витягу Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України ФОВА-003588713 видно, що ОСОБА_2 станом на 07 квітня 2025 року до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не мав та в розшуку не перебував.
За результатами медичного обстеження ОСОБА_2 є здоровим, що встановлено із висновку про стан здоров`я особи від 04 квітня 2025 року, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Демидівська центральна лікарня» Демидівської селищної ради.
З довідки Пенсійного фонду України №9771 3271 5503 3720 форми ОК-5 за 2013-2015, 2020-2024 роки вбачається, що ОСОБА_2 проходив службу у військовій частині НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , працював у ТОВ «Волинь Агро», ФГ «Віка-Вікторія», ТОВ «Партнер Агропром», а з жовтня 2024 року - є фізичною особою-підприємцем. 
Зі свідоцтва серії НОМЕР_6 про народження ОСОБА_1 , виданого 19 грудня 1987 року Теслугівською сільською радою Червоноармійського району Рівненської області, та свідоцтва про право власності на будинковолодіння від 28 жовтня 2002 року видно, що сім`я ОСОБА_8 проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_11 - батькові ОСОБА_1 . 
Органом опіки та піклування Дубенської районної військової адміністрації Рівненської області у своєму висновку №вих.-1301/02-13/25 від 01.05.2025 про доцільність усиновлення та відповідність усиновлення інтересам дитини визнано доцільним усиновлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що відповідає інтересам дитини.
У ході складання висновку Службою у справах дітей Дубенської районної державної адміністрації 24 квітня 2025 року проведено обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_2 . Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`я проживає в задовільних умовах у будинку, який належить батькові за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок складається із трьох великих кімнат, коридору та кухні. У дворі розміщені господарчі будівлі. Умови проживання відповідають санітарним нормам. В оселі просторо, чисто, прибрано, кімнати мебльовані. В наявності є сучасна побутова техніка. Для дітей є окремі місця для сну та відпочинку, наявні шафи для особистих речей, окремо відведені місця для навчання та проведення дозвілля. В наявності дитячі іграшки та гаджети. 
Обов`язок повного фінансового та матеріального забезпечення родини взяв на себе ОСОБА_2 . Він отримує заробітну плату військовослужбовця, повністю забезпечує потреби сім`ї. Крім того, сім`я утримує сільське господарство (свині, кури, бики, корови), вирощують городину.
Спеціалістами проведено бесіду з ОСОБА_12 . Вона давно вважає ОСОБА_13 своїм татом та усвідомлює процедуру усиновлення. У присутності своєї мами та спеціаліста Служби у справах дітей дала усну та письмову згоду на її усиновлення. 
ОСОБА_2 з порядком та умовами усиновлення, правами і обов`язками усиновлювачів, правовими наслідками усиновлення, порядком здійснення контролю за умовами проживання та виховання усиновленої дитини ознайомлений, добре розуміє усі аспекти, пов`язані з процесом усиновлення дитини.
Згідно зі ст.ст. 3-5, 7, 207, 211, 218, 220, 223-225, 229, 231, 232, 234 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства.
Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Кожна особа має право на проживання в сім`ї. 
Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї.
Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство.
Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.
Усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу.
Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.
Усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини.
Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років.
Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками.
На усиновлення дитини одним із подружжя потрібна письмова згода другого з подружжя, засвідчена нотаріально.
Особа, яка бажає усиновити дитину, подає до суду заяву про усиновлення. Подання такої заяви через представника не допускається.
Суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема:
1) стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини;
2) мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину;
3) мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення;
4) взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною;
5) особу дитини та стан її здоров`я;
6) ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити.
При дотриманні всіх умов, встановлених цим Кодексом, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини.
Усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення.
Особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи.
Якщо усиновлюється дитина, яка досягла семи років, то для запису усиновлювача матір`ю, батьком потрібна згода дитини, крім випадку, передбаченого частиною четвертою статті 218 цього Кодексу.
Суд задовольняє таку заяву усиновлювача у рішенні про усиновлення, якщо це відповідає інтересам дитини.
Якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по батькові дитини.
Про зміни, передбачені у цій статті, суд зазначає у рішенні про усиновлення.
З моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням.
З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням.
Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини.
Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.
Дитина, яка усиновлена, зберігає права на пенсію, інші соціальні виплати, а також на відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника, які вона мала до усиновлення.
З висновку Верховного Суду, що зроблений у постанові від 27 жовтня 2021 року у справі №204/586/20, вбачається, що в контексті положень про усиновлення та батьківство усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька (матері) стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися її вихованням та розвитком таким чином і в такому обсязі, які в мінімальному значенні закріплені у законодавстві та визначаються загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах.
 
У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17 зазначено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи. 
 
Також апеляційний суд звертає увагу, що згідно зі статтею 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ETS N58), прийнятої 24 квітня 1967 року в Страсбурзі, і яка відповідно до статті 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства України, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише тоді, коли впевниться, що воно здійснюється в інтересах дитини. Кожного разу компетентний орган звертає особливу увагу на те, щоб це усиновлення забезпечило дитині стабільні та
 
гармонійні домашні умови.
 
Принцип 6 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, схваленої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН, проголошує, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості, потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли є можливість, рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові й моральної і матеріальної забезпеченості.
 Стаття 20 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року Генеральної Асамблеї ООН відзначає, що одним з власних якнайкращих інтересів дитини є її усиновлення.
 
З роз`яснень, що дані Пленумом Верховного Суду України в абз. першому п. 6 своєї постанови від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України №20 (v0020700-08 від 19.12.2008), видно, що вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги ч.ч. 1-3 ст. 218 СК України (2974-14) щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам.
Отже, як правильно зазначено в оскаржуваному рішенні, суд повинен встановити, чи відповідає усиновлення інтересам дитини і якими мотивами керуються усиновитель. При цьому права та інтереси дитини є завжди пріоритетними порівняно з правами та інтересами всиновлювача. Мотиви всиновлення не повинні бути корисливими, переслідувати будь-які інші цілі ніж ті, що пов`язані із бажанням прихистити дитину, дати їй сім`ю, сімейний затишок, можливість отримати добре виховання, навчання та утримання від всиновлювача
Як встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 2015 року проживають разом, а з 2016 року - у зареєстрованому шлюбі, однак протягом дев`яти років під час їх спільного проживання не обговорювалася можливість усиновлення ОСОБА_4 вітчимом. При цьому вони мають двох спільних дітей, які народилися після укладення шлюбу - у 2017 і 2019 роках.
ОСОБА_4 виповнилося 15 років, хоча дитина проживала з вітчимом змалечку, й саме під час дитинства потрібна батьківська опіка і турбота.
Заявник до звернення у суд не ініціював усиновлення з міркувань відсутності відповідної згоди біологічного батька, а також через сімейні обставини, що заважали зайнятися усиновленням. Також не обоговорювалося і питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 як біологічного батька. Лише у квітні 2025 року, одразу після мобілізації у березні 2025 року ОСОБА_2 , заявник ініціював питання про усиновлення ОСОБА_4 , що свідчить про існування між цими фактами безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку.
Як правильно звернув увагу суд, ці обставини певним чином характеризують усиновителя, чим викликають сумнів у безкорисливості мотивів усиновлення.
При цьому суд розцінив поведінку дитини у питанні про її усиновлення ближче до пасивної, а її думка з цього приводу висловлена через навіювання дорослими членами сім`ї. На це вказує і те, що в судовому засіданні вона сама ствердила, що особисто для неї з усиновленням нічого не зміниться.
Не погодився суд і з тими доводами, що метою усиновлення є полегшення вирішення юридичних питань під час супроводу, лікування тощо неповнолітньої ОСОБА_4 заявником, адже раніше жодних перешкод у цьому не виникало. Крім цього, матеріали справи не містять доказів про те, що дитина потребувала та потребує постійного серйозного лікування, надані медичні документи жодним чином про ці обставини не вказують, а інвалідність їй не встановлювалася. 
Також жодних перешкод у зміні прізвища та по-батькові у неповнолітньої ОСОБА_4 не існує (ст. 295 ЦК України).
Тому суд зробив висновок, що фактично намір усиновити дитину під час воєнного стану заявником пов`язується із його бажанням звільнитися з військової служби, що не заперечувалося і в судовому засіданні ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . Отже, інтереси заявника переважають над інтересами неповнолітньої дитини, а інтереси дитини при цьому є другорядними. Суд не встановив, яким чином внаслідок усиновлення зміниться у кращий бік юридичний і фактичний стан дитини, а сама дитина пояснила, що для неї особисто змін не відбудеться.
За цих обставин висновок Органу опіки та піклування Дубенської районної військової адміністрації №вих.-1301/02-13/25 від 01 травня 2025 року визнано необгрунтованим.
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та не застосувавши при вирішенні справи норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав заявник, суд першої інстанції обгрунтовано залишив заяву ОСОБА_2 без задоволення. 
Щодо доводів апеляційної скарги про помилковість оцінки матеріалів справи, в т.ч. стосовно якнайкращих інтересів дитини, відсутності раніше письмової згоди біологічного батька на усиновлення дитини, то цим обставинам суд попередньої інстанції уже дав детальну і вичерпну оцінку, з чим погоджується колегія суддів.
Не заслуговують на увагу як необгрунтовані і аргументи заявника про неправильне застосування ст.ст. 5, 10, 11 Європейської конвенції про усиновлення і рішення Європейського суду з прав людини від 22 червня 2004 року у справі "Піні та інші проти Румунії" (заяви №78028/01, №78030/01).
З приводу неврахування висновку Верховного Суду, що висловлений у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, то питання, яке було предметом розгляду касаційного суду і яке вирішується у цій справі, відрізняються між собою обставинами справи, правовою природою і характеристиками, що свідчить про те, що вони не є подібними, а тому не є релевантними. 
Не можна погодитися і з покликаннями ОСОБА_2 про недодержання судом норм процесуального права.
Так, згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове розв`язання заяви про усиновлення, заявник не надав, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом здобуто не було.
При цьому встановлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
В решті доводи автора апеляційної скарги також є необгрунтованими і тому колегією суддів відхиляються.
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 вересня 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич
Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків