Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер:705/3151/25
Номер провадження 2/704/45/26

03 лютого 2026 року м. Тальне
Тальнівський районний суд Черкаської області в складі: головуючої судді Москаленко І.В., за участю секретаря Чекалюк І.В., представниці позивачів ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у порядку спрощеного провадження, з викликом сторін, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тальному цивільну справу за позовом  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 
про стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 04.08.2024 року позивачі двома платежами по 4000 грн. кожен перерахували на платіжну карту відповідача сукупно 8000 грн. за придбання в останнього автомобіля MAZDA, номер кузова НОМЕР_1 . Проте ОСОБА_5 продав даний автомобіль іншій особі, а попередньо перераховані кошти не повернув позивачам, а тому вони змушені звернутися до суду з даною позовною заявою.
Представник відповідача – адвокат Борзов Я.Е. направив на адресу суду відзив у якому заперечив позовні вимоги у повному обсязі. Вказує, що кошти в сумі 8000 грн. перераховані як передплата в рамках усної домовленості про купівлю-продаж автомобіля. ОСОБА_6 була проведена сертифікація зазначеного автомобіля з метою отримання необхідних документів для його подальшої передачі позивачам. Позивачі в односторонньому порядку відмовилися від купівлі автомобіля. Вважає, що оскільки відповідач поніс витрати, пов`язані з сертифікацією зазначеного автомобіля, то вимога повернення коштів є безпідставною і не підлягає до задоволення.
В судовому засіданні представниця позивачів позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Пояснила суду, що позивачі перерахували кошти на платіжну карту відповідача за придбання в останнього автомобіля MAZDA, проте договір купівлі-продажу не укладали та не погоджували істотних умов. Згодом позивачі від купівлі автомобіля відмовились і його було продано іншій особі. Відповідач добровільно кошти не повернув, а тому просить стягнути з ОСОБА_5 кошти в сумі 8000 грн., а саме 4000 грн. на користь ОСОБА_3 та 4000 грн. на користь ОСОБА_4 , оскільки вважає їх набутими безпідставно. 
Представник відповідача - адвокат Борзов Я.Е. в судовому засіданні свою позицію не висловив.
Суд, заслухавши представницю позивачів – адвоката Кость Я.Р., оголосивши відзив представника відповідача – ОСОБА_2 , дослідивши подані докази, приходить до такого висновку.
Судом встановлено, що 04.08.2024 року між сторонами було досягнуто згоди, щодо продажу позивачам в майбутньому автомобіля MAZDA, номер кузова НОМЕР_1 . На підтвердження укладення між ними в майбутньому договору купівлі-продажу позивачами було перераховано по 4000 грн. кожним, всього 8000 грн. на рахунок відповідача, що не заперечується сторонами та підтверджується наданими суду платіжними інструкціями (а.с.55,56). Призначення платежу зазначено, як «переказ власних коштів».
Згідно наданих суду скріншотів листування з відповідачем за період з 05.08.2024 року по 12.08.2024 року вбачається переписка з приводу придбання автомобіля, обговорення вартості ремонту, сертифікації та доставки автомобіля. 12.08.2024 року на ім`я « ОСОБА_5 » надіслано повідомлення з вибаченням та номером карти ОСОБА_3 , а отже з даної переписки суд робить висновок, що позивачі дійсно відмовились від придбання автомобіля та надали картку для повернення сплачених ними коштів ( а.с.58-60). 
Згідно наданої суду копії претензії, 23.04.2025 року ОСОБА_3 надіслала ОСОБА_5 претензію з вимогою повернення 8000 грн., в якій стверджує, що оскільки договір купівлі-продажу укладено не було, проте сторони домовилися укласти такий договір в майбутньому, то сплачена сума є авансом і підлягає поверненню (а.с.61).
Відповідач ОСОБА_6 надав до суду акт на ремонтні роботи та матеріали на автомобіль MAZDA, номер кузова НОМЕР_1 , на суму 9350 грн. від 0.08.20254 року, рахунок фактуру №00034 від 20.08.2024 року на суму 9350 грн. та сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження транспортного засобу MAZDA СХ-5, номер кузова НОМЕР_1 від 08.08.2024 року(а.с.109- 111).
В силу вимог ч.1 ст.15, ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 1212 ЦПК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог — відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Ч.1 ст. 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. 
Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України: за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.
Аванс у цивільному праві - це грошова сума або інша майнова цінність, яка передається однією стороною договору другій у рахунок майбутніх платежів. На відміну від завдатку, який при не виконанні договору стороною, що дала завдаток, нею втрачається, аванс у разі порушення умов договору повертається стороні, яка його видала. Як і завдаток, аванс служить доказом укладення договору, але, на відміну від завдатку, не є способом забезпечення виконання зобов`язання. Тому будь-яка попередня плата вважається авансом, якщо в договорі немає прямої вказівки на те, що ця плата є завдатком. При належному виконанні договірного зобов`язання аванс включається в загальний рахунок остаточної плати.
Аванс, як і завдаток, є доказом, який посвідчує факт наявності зобов`язання, а також зараховується в рахунок майбутніх платежів, але не може бути визнаним одним із способів забезпечення виконання зобов`язання. Сторона, яка видала аванс, має право вимагати його повернення у всіх випадках невиконання договору.
У даному випадку суд встановив, що сторони мали намір укласти договір купівлі-продажу автомобіля, але ні попередній, ні основний договір купівлі-продажу автомобіля сторони не уклали, а тому отримані кошти на загальну суму 8000 грн. є авансом.
Верховний Суд України в постанові від 13.02.2013 року по справі №6-17цс12 надав такі роз`яснення «Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню.»
Договір купівлі-продажу автомобіля MAZDA, номер кузова НОМЕР_1 в установленому законом порядку між сторонами не укладено, а отже передана відповідачу сума у розмірі 8000 грн. є авансом.
Представник відповідача в своєму відзиві стверджує, що кошти набуті відповідачем не безпідставно, а як передплата в рамках усної домовленості про купівлю-продаж автомобіля, а тому не підлягають поверенню. Проте не зазначає у відзиві стосовно того чи є дані кошти за формою передплати авансом чи завдатком. 
Суд зазначає, що внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати із договору, укладеного між сторонами, яким визначено предмет та істотні умови.
У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Крім того, у порядку, визначеному ч.1 ст.141 ЦПК України, на користь позивачів з відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір.
Керуючись ст.ст. 263- 265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь  ОСОБА_3 кошти в сумі 4000 грн. 00 коп. (чотири тисячі грн. 00 коп.)
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 кошти в сумі 4000 грн. 00 коп. (чотири тисячі грн. 00 коп.)
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судовий збір в сумі – 968 грн. 96 коп. (дев`ятсот шістдесят вісім грн. 96 коп.) – в рівних частинах кожному.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Тальнівський районний суд Черкаської області. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Позивачка: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .
Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .
Представниця позивачів: адвокат Кость Ярина Романівна, РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 .
Представник відповідача: Борзов Ярослав Едуардович, РНОКПП НОМЕР_6 , 20300, вул. Небесної Сотні, 4/2, каб. 224, м. Умань, Черкаська область. 

Суддя І.В. Москаленко