ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2066/26 Справа № 207/4359/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Подобєд О.К. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з сімейних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Південного районного суду міста Кам`янського від 04 листопада 2025року, головуючий у суді першої інстанції Подобєд О.К.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
13 липня 2025року ОСОБА_1 подала в суд позов проти ОСОБА_2 з вимогою про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01 січня 2025року і до повноліття дитини.
Існування таких вимог позивачка пов`язувала із тим, що у період з 08 серпня 2018року по 04 липня 2025року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають чотирьох спільних дітей.
Вказувала, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, але відповідач з 01 січня 2025року не бере участі у вихованні та утриманні спільних дітей, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 
Ухвалою Південного районного суду міста Кам`янського від 04 листопада 2025року провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей закрито.
Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, виходив з того, що 17 жовтня 2025року Південним районним судом міста Кам`янського було видано судовий наказ у справі №207/6792/25, який набрав законної сили, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітніх дітей починаючи з 14 жовтня 2025 року і до досягнення кожною дитиною повноліття.
Правову підставу для закриття провадження у справі суд вбачав у тім, що наявний судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами, з чого суд виснував, що провадження у справі необхідно закрити на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
10 листопада 2025року ОСОБА_1 подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на ухвалу Південного районного суду міста Кам`янського від 04 листопада 2025року. 
В апеляційній скарзі виклала вимогу про скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в частині визначення та стягнення заборгованості по аліментах з 01 січня 2025року до 13 жовтня 2025року включно для спільних з відповідачем дітей, а також про стягнення аліментів на утримання матері дітей з 01 січня 2025року до досягнення наймолодшою дитиною — ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , трирічного віку.
Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що вимоги у даній справі не є тотожними тим вимогам, які були предметом розгляду у справі про видачу судового наказу, а тому відсутні підстави для закриття провадження у всій справі.
Заявник наполягала на тому, що у позовній заяві та у поданих до суду письмових поясненнях у даній справі нею було заявлено вимоги не лише про стягнення аліментів в майбутньому, але і про: визначення заборгованості по аліментам з 01 січня 2025року по 13 жовтня 2025року включно, тобто за період, не охоплений судовим наказом; стягнення аліментів на утримання матері дітей з 01 січня 2025року, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до статті 84 Сімейного кодексу України.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відповідач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.  
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
12 листопада 2025року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду з Південного районного суду міста Кам`янського витребувана цивільна справа №207/4359/25; та 25 листопада 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 листопада 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.
18 грудня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду на 1540год 27 січня 2026року. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
ОСОБА_2 є батьком, а ОСОБА_1 є матір`ю чотирьох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 09 січня 2019року /а.с.3/, серії НОМЕР_2 від 05 листопада 2020року /а.с.4/, № G 167/2022 від 21 квітня 2022року /а.с.7/ та № G 4/2024 від 06 лютого 2024року /а.с.9/.
17 жовтня 2025року Південним районним судом міста Кам`янського у справі №207/6792/25 було видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 жовтня 2025 року і до досягнення кожною дитиною повноліття /а.с.39/. 
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що за тими самими вимогами наявний судовий наказ, який набрав законної сили.
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, так як судом першої інстанції щодо частини позовних вимог неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та порушено норми процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
У частині першій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У статті 255 ЦПК України визначені підстави для закриття провадження у справі.
Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 жовтня 2021року у справі №668/13646/15, закриття провадження у справі – це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
З аналізу змісту вказаної норми випливає, що однією з підстав для закриття провадження у справі є тотожність заявлених вимог, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет.
Необхідність застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів між тими самими сторонами, а також властивістю судового рішення, що набрало законної сили та є обов`язковим до виконання. 
Спори вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет. Нетотожність хоча б одного з цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову – це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Звертаючись у липні 2025року до суду з даним позовом, позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання чотирьох спільних дітей у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01 січня 2025року до повноліття дитини.
Одночасно, 17 жовтня 2025року Південним районним судом міста Кам`янського за заявою ОСОБА_1 було видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання чотирьох малолітніх дітей у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 жовтня 2025 року і до досягнення кожною дитиною повноліття.
Тож, заявлені ОСОБА_1 у вказаній справі позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей та заявлені нею ж вимоги заяви, за якою 17 жовтня 2025року у справі №207/6792/25 було видано судовий наказ, який набрав законної сили, є тотожними в частині стягнення аліментів за період починаючи з 14 жовтня 2025року до досягнення кожною дитиною повноліття.
За таких обставин законною та обґрунтованою є ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України в частині вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх дітей починаючи з 14 жовтня 2025року до досягнення кожною дитиною повноліття, оскільки наявний судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами, а тому оскаржувану ухвалу суду першої інстанції в цій частині слід залишити без змін.
Однак, разом з цим, як свідчать матеріали справи, суд першої інстанції залишив поза увагою, що предметом позову у даній справі при зверненні позивачки до суду з даним позовом були позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей з 01 січня 2025року, в той час як судовим наказом аліменти з ОСОБА_2 стягнуто починаючи з 14 жовтня 2025року.
При цьому, судових рішень, які б набрали законної сили та були б ухвалені або постановлені з приводу стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей за період з 01 січня 2025року по 13 жовтня 2025року, матеріали справи не містять та апеляційним судом наявності таких судових рішень не встановлено.
Тобто, правові підстави для закриття провадження у справі стосовно позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей за період з 01 січня 2025року по 13 жовтня 2025року були відсутні. 
Однак, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі щодо решти позовних вимог ОСОБА_7 . В цій частині прийнята судом першої інстанції ухвала про закриття провадження у справі не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, а отже право позивача на доступ до правосуддя, проголошене статтею 55 Конституції України та статтею 6 Конвенції, було порушено. 
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 12 жовтня 2025року позивачка подавала до суду першої інстанції через систему “Електронний суд” додаткові пояснення у справі, в яких фактично заявляла додатково також інші вимоги. Однак, матеріали справи не містять відомостей щодо вирішення судом питання про прийняття або відмову у прийнятті до розгляду вимог позивачки, заявлених нею у вказаних додаткових поясненнях, клопотання позивачки судом не вирішено. 
Отже, закриття провадження у справі щодо усіх позовних вимог позивачки в даному випадку не може бути сумісним із принципом верховенства права та вважатися позбавленим свавілля, а також не може задовольнити вимогу законності, оскільки суд не надав жодного пояснення для своїх висновків про закриття провадження у справі щодо вимог ОСОБА_1 , які не були тотожними її вимогам, за яким 17 жовтня 2025року у справі №207/6792/25 було видано судовий наказ. В цій частині закриття провадження у справі суперечить завданню цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
У низці рішень Європейського Суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи.
Щодо вимог апеляційної скарги про скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її утримання до досягнення наймолодшої дитиною трьох років, колегія суддів зазначає, що такі вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позивачкою у вказаній справі не було заявлено позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її утримання на підставі статті 84 Сімейного кодексу України, до досягнення дитиною трьох років.
Крім того, суд апеляційної інстанції відхиляє наведені у поданих до апеляційного суду додаткових поясненнях у справі посилання скаржниці на постанову Верховного Суду від 13 листопада 2019року у справі №638/13683/17, оскільки такої постанови фактично не існує, судове рішення у справі №638/13683/17 стосується інших правовідносин та судами апеляційної та касаційної інстанції взагалі не переглядалось. 
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм процесуального права виходить суд апеляційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, суд не виконав в повній мірі вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду та саме порушення норм процесуального права дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 374 ЦПК Україничастково задовольнити апеляційну скаргута частково скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до пунктів 1, 3 та 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала Південного районного суду міста Кам`янського від 04 листопада 2025року в частині закриття провадження у справі щодо вимог про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей починаючи з 14 жовтня 2025року до досягнення кожною дитиною повноліття підлягає залишенню без змін, а в частині закриття провадження у справі щодо решти вимог ОСОБА_1 ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а тому в цій частині підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Задовольнити частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Ухвалу Південного районного суду міста Кам`янського від 04 листопада 2025року в частині закриття провадження у справі щодо вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей починаючи з 14 жовтня 2025року до досягнення кожною дитиною повноліття — залишити без змін.
Ухвалу Південного районного суду міста Кам`янського від 04 листопада 2025року в частині закриття провадження у справі щодо решти вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2  — скасувати та направити справу для продовження розгляду в цій частині до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 27 січня 2026року.

Судді: