ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
05.01.2026	Справа № 910/12223/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Привалова А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи

справу №910/12223/25
за позовом Спільного підприємства "Полтавська газонафтова компанія" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУРІННЯ ТА КОМУНІКАЦІЇ" 
про стягнення 50 000,08 грн
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Спільне підприємство "Полтавська газонафтова компанія" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУРІННЯ ТА КОМУНІКАЦІЇ" про стягнення 50 000,08 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань щодо повернення суми авансу за невиконані роботи в розмірі 50 000,08 грн, у зв`язку з розірванням Договору підряду № 1011 від 08.08.2021. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2025 відкрито провадження у справі №910/12223/25, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. При цьому, суд зобов`язав відповідача подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 01.10.2025 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Шота Руставелі, 33-Б, нежиле прим. 27, м. Київ, 01033, проте до суду повернувся конверт з ухвалою суду з відміткою: "за закінченням терміну зберігання".
Згідно зі ст. 232 Господарського процесуального кодексу України, судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.
Пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.
За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.
Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлявся належним чином. 
Суд також зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
Крім того, суд ураховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 у справі № 910/1487/20, де зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Частинами 1, 2 ст.3 Закону України "Про доступ до судових рішень" визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18, від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17, від 12.04.2021 у справі № 910/8197/19, від 09.12.2021 у справі № 911/3113/20 та від 19.12.2022 у справі № 910/1730/22. 
Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 01.10.2025 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.
Інших доказів на підтвердження своїх вимог, окрім наявних в матеріалах справи, позивачем суду не надано.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

08.08.2021 між Спільним підприємством «Полтавська газонафтова компанія» (за договором - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Буріння та комунікації» (за договором - Підрядник) було укладено Договір підряду №1011 (надалі - Договір), за умовами п. 2.1. якого Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується, вчасно, якісно своїми силами, на свій ризик та з використанням власного автотранспорту, спецтехніки, та обладнання, виконати комплекс робіт з прокладання комунікацій методом горизонтально направленого буріння, зазначеним у відповідних додатках до договору - «Специфікаціях», які є невід`ємною частиною цього Договору, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи згідно умов Договору.
Відповідно до п. 4.2., 4.3. Договору, оплата робіт, що становлять предмет цього Договору, здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок Підрядника. Оплата робіт здійснюється Замовником у порядку, зазначеному у відповідних Специфікаціях.
Як убачається з матеріалів справи, сторони також підписали Додаток № 1 до Договору підряду № 1011 від 08.08.2021 - Специфікацію № 1, в якій підрядником та замовником були погоджені умови виконання робіт з безтраншейного прокладання трубопроводу для підключення свердловини №44 Новомиколаївська Руденківського родовища, зокрема: 
- орієнтовна вартість Робіт становить 650 000,16 грн. з ПДВ; 
- порядок оплати: Замовник здійснює попередню оплату в розмірі - 350 000,08 грн. з ПДВ протягом 5 банківських днів з моменту підписання Договору і цієї Специфікації (п. 4.1.); Замовник здійснює оплату в розмірі 195 000,00 грн. з ПДВ протягом 5 банківських днів з моменту підписання Акту приймання-передачі виконаних робіт (п. 4.2.); Замовник здійснює остаточний розрахунок в розмірі 105 000,08 грн. з ПДВ протягом 5 банківських днів з моменту реєстрації податкових накладних Підрядником згідно п. 201.1 Податкового кодексу України (п. 4.3.);
- строки виконання робіт: роботи згідно цієї специфікації починаються 13 вересня 2021 року та продовжуються 21 календарний день, з урахуванням виконання оплати Замовником згідно п. 4.1. та за умови виконання Замовником п. 5 цієї Специфікації, згідно з яким Замовник зобов`язаний виконати підготовчі роботи під час виконання робіт та надати потужності під час виконання робіт згідно Додатку А.3 до цієї Специфікації.
На виконання умов договору та п. 4.1. Специфікації №1 позивач перерахував на поточний рахунок відповідача в якості попередньої оплати грошові кошти на загальну суму 350 000,08 грн., а саме у відповідності до платіжної інструкції від 19.08.2021 №3399 кошти в сумі 175 000,04 грн та платіжної інструкції від 02.09.2021 №4201 кошти в сумі 175 000,04 грн. 
Однак, у подальшому через відсутність потреби у виконанні погоджених робіт внаслідок зміни виробничих планів позивача, всі інші зобов`язання, які були узгоджені сторонами в Специфікації № 1 від 08.08.2021, реалізовані не були. 
Відповідно до п. 5 Специфікації від 08.08.2021 №1 до Договору позивач комплекс підготовчих робіт не виконував, а відповідач погодженні підрядні роботи з безтраншейного прокладання трубопроводу для підключення свердловини №44 Новомиколаївська Руденківського родовища не розпочинав та фактично не виконував. 
З огляду на зазначені обставини, 29.10.2021 позивач рекомендованою поштою з описом вкладення надіслав на адресу відповідача лист за вих.№957-Ю від 28.10.2021 про повернення останнім зазначеної попередньої оплати в розмірі 350 000,00 грн за роботи, що не були виконані. 
При цьому, позивач запропонував відповідачу добровільно повернути передоплату в сумі 350 000,00 грн у наступні строки: 300 000,00 грн до 05.11.2021 та 50 000,00 грн - до 31.01.2022. 
Відповідач вказану вимогу виконано частково та повернув підряднику лише частину невикористаної попередньою оплати у розмірі 300 000,00 грн. відповідно до платіжної інструкції від 09.11.2021 №1316. 
Отже, відповідач фактично визнав відсутність підстав отримання вказаних коштів, з огляду на не виконання робіт по Договору. 
14.10.2022 позивач рекомендованою поштою з описом вкладення надіслав на адресу відповідача лист за вих.№705-Ю від 05.10.2022 про розірвання договору та повернення коштів (попередньої оплати) в розмірі 50 000,00 грн. При цьому, в додатках до вказаного листа позивачем було додано підписаний з його сторони примірник Додаткової угоди про розірвання Договору підряду № 1011 від 08.08.2021. 
Однак, відповідач вказану вимогу залишив без відповіді та задоволення, підписаний примірник Додаткової угоди про розірвання Договору підряду № 1011 від 08.08.2021 на адресу позивача не надіслав та залишок невикористаної попередньої оплати у розмірі 50 000,08 грн не сплатив, що стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.
Відповідач під час розгляду справи суму заборгованості та факт її отримання від позивача не оспорив, відзив на позовну заяву у встановлений строк не подав. 
Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Внаслідок укладення Договору підряду № 1011 від 08.08.2021 між сторонами, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. (ч.1 ст. 854 Цивільного кодексу України)
Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Як убачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору підряду №1011 від 08.08.2021 та п. 4.1. Специфікації №1 позивач перерахував на поточний рахунок відповідача в якості попередньої оплати грошові кошти на загальну суму 350 000,08 грн., а саме у відповідності до платіжної інструкції від 19.08.2021 №3399 кошти в сумі 175 000,04 грн та платіжної інструкції від 02.09.2021 №4201 кошти в сумі 175 000,04 грн. 
Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
Стаття 613 Цивільного кодексу України встановлює, що кредитор є таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.
Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (стаття 846 ЦК України).
У п. 6 Специфікації № 1 до Договору сторони погодили строки виконання робіт - роботи починаються 13 вересня 2021 року та продовжуються 21 календарний день, з урахуванням виконання оплати Замовником згідно п. 4.1. та за умови виконання Замовником п. 5 цієї Специфікації.
Виходячи з умов п. 4.4. Договору, факт виконання Підрядником робіт за договором засвідчується шляхом підписання сторонами Акту виконаних робіт.
Проте, матеріали справи не містять, а відповідачем, у свою чергу, не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "БУРІННЯ ТА КОМУНІКАЦІЇ" робіт за Договором підряду №1011 від 08.08.2021 у строки, передбачені умовами договору.
Водночас, 29.10.2021 позивач рекомендованою поштою з описом вкладення надіслав на адресу відповідача лист за вих.№957-Ю від 28.10.2021 про повернення суми попередньої оплати в розмірі 350 000,00 грн за роботи, що не були виконані. Відповідач вказану вимогу задовольнив частково та повернув частину невикористаної попередньою оплати у розмірі 300 000,00 грн, чим фактично визнав відсутність підстав отримання вказаних коштів, з огляду на не виконання робіт по Договору.
Статтею 849 ЦК України передбачено право замовника відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків, у разі якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим. При цьому, замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.
Таким чином, замовнику законом надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи, і визначене цією нормою право не може бути обмежено.
Отже, договір підряду може бути розірваний внаслідок односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який тягне припинення зобов`язань його сторін.
У п. 3.1. Договору сторони визначили, що договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання обома сторонами та скріплення підписів печатками та діє до 31.12.2022.
14.10.2022 позивач рекомендованою поштою з описом вкладення надіслав на адресу відповідача лист за вих.№705-Ю від 05.10.2022 про розірвання договору та повернення коштів (попередньої оплати) в розмірі 50 000,00 грн. При цьому, в додатках до вказаного листа позивачем було додано підписаний з його сторони примірник Додаткової угоди про розірвання Договору підряду № 1011 від 08.08.2021. 
Однак, відповідач вказану вимогу залишив без відповіді та задоволення, підписаний примірник Додаткової угоди про розірвання Договору підряду № 1011 від 08.08.2021 на адресу позивача не надіслав та залишок невикористаної попередньої оплати у розмірі 50 000,08 грн не сплатив, що стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.
За таких обставин, судом установлено, що позивачем вчинено односторонній правочин стосовно дострокового припинення договору, що є самостійною та достатньою підставою для припинення правовідносин сторін.
Таким чином, станом на момент подання даного позову до суду сплив строк виконання відповідачем робіт, а договір припинив свою дію.
Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. 
З аналізу наведеної норми вбачається, що за своєю суттю зобов`язання складається із права вимоги кредитора та обов`язку виконання такої вимоги боржником. При цьому, є неможливим існування права вимоги без кореспондуючого такій вимозі обов`язку виконання.
Лише існування одночасно як права вимоги так і обов`язку виконання такої вимоги становить собою суть зобов`язання. 
Частиною 3 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 2 ст. 4 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.
За змістом ст. 524, 533-535 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. 
Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12).
Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, у постановах Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 910/8399/17, від 03.09.2018 у справі № 910/5811/16.
Таким чином, будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим (зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 № 6-113цс14). 
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Таким чином, із змісту зазначеної норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом. Зокрема, внаслідок відмови кредитора від прийняття виконання у зв`язку тим, що виконання зобов`язання втратило інтерес для нього через прострочення боржника.
Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. 
Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Правовий аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).
Про можливість виникнення позадоговірного грошового зобов`язання на підставі статті 1212 ЦК України зазначала також й Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.
Водночас, суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду в постановах від 25.06.2019 у справі №924/1473/15 та від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 висловила правову позицію про те, що суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, які фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
Таким чином, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення ч. 2 ст. 849 ЦК України у сукупності з приписами ст. 1212 ЦК України, оскільки припинення договору за односторонньою відмовою замовника від договору у даному випадку надає йому право на повернення сплаченого за таким правочином авансового платежу в заявленій сумі. 
Відповідно до частини 2 статті 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Статтею 849 ЦК України передбачено право замовника відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків, у разі якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим. При цьому, замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.
У даному випадку відмова замовника від договору або від прийняття виконання зобов`язання за договором може бути підставою для вимоги про повернення невикористаної частини авансу на підставі статті 1212 ЦК України.
Аналогічних правових висновків щодо застосування положень частини 4 статті 849 Цивільного кодексу України України та можливість стягнення з Підрядника на користь Замовника коштів внесеної передоплати після припинення дії договору підряду дійшов Верховний Суд у постановах від 11.11.2018 у справі №910/13332/17, від 14.06.2018 у справі № 912/2709/17, від 15.02.2019 у справі № 910/21154/17, від 25.02.2021 у справі №904/7804/16.
Враховуючи припинення дії Договору підряду №1011 від 08.08.2021, внаслідок його розірвання, з урахуванням того, що відповідачем не доведено виконання робіт по договору на сплачену позивачем суму попередньої оплати у розмірі 350 000,08 грн, суд дійшов висновку, що відповідач зберігає не повернуті позивачу грошові кошти у розмірі 50 000,08 грн без достатніх правових підстав.
Отже, оскільки відповідач у порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов договору не здійснив виконання робіт за договором та не повернув сплачені грошові кошти в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 50 000,08 грн суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача. 
Керуючись статтями 129, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУРІННЯ ТА КОМУНІКАЦІЇ" (вул. Шота Руставелі, 33-Б, нежиле прим. 27, м. Київ, 01033; код ЄДРПОУ 34809655) на користь Спільного підприємства "Полтавська газонафтова компанія" (вул. Європейська, буд. 124-А, кв. 77, м. Полтава, 36002; код ЄДРПОУ 20041662) заборгованість у розмірі 50 000 грн 08 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду .

Повний текст рішення складено та підписано: 05.01.2026.

Суддя А.І. Привалов