Номер провадження: 22-ц/813/3564/26 
Справа № 503/2733/24
Головуючий у першій інстанції Сердюк Б. С.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кострицького В.В.,
суддів: Назарової М.В., Коновалової В.А.
за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,
учасники справи:
позивач - Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК»
представник позивача - Гуртова Катерина Вікторівна
відповідач - ОСОБА_1 
розглянули у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Гуртової Катерини Вікторівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 12 травня 2025 року, ухвалене у складі судді Сердюк Б.С., у приміщенні того ж суду
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
У С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог.
АТ «ТАСКОМБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.04.2023 року між сторонами укладено заяву-договір №19677621_RESTRUCT про надання кредиту готівкою на власні потреби. 
Відповідно до умов договору позичальнику було надано кредит в розмірі 148428,15 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок № НОМЕР_1 . 
Строк кредиту 60 місяців. Цільове призначення кредите - рефінансування заборгованості в іншій фінансовій установі (споживчі цілі). 
Позивач виконав взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконав. 
У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість на загальну суму 170567,33 грн., з яких: 117687,99 грн. - заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена), 0,61 грн. - заборгованість по процентах (в т.ч. прострочені) та 52878,73 грн. - заборгованість по комісії (в т.ч. прострочена), а також судові витрати.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 12 травня 2025 року позов Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.
В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначає, що оскільки відповідачем підписано заяву-договір №19677621_RESTRUCT про надання кредиту на «Врегулювання кредитної заборгованості», Додаток 1 до заяви-договору та паспорт споживчого кредиту, які містять відомості про розмір кредитного ліміту, розмір встановлених процентів, строк кредитування, порядок погашення заборгованості, то сторонами погоджено істотні умови договору, зокрема розмір кредиту, розмір процентів за користування кредитом, порядок погашення заборгованості, тощо.
Отже, враховуючи надання позивачем належних доказів щодо отримання відповідачем кредитних коштів, погодження сторонами процентної ставки та не спростування відповідачем наданого розрахунку заборгованості, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу щодо стягнення заборгованості за кредитом та процентами.
При цьому, як в заяві-договорі №19677621_RESTRUCT про надання кредиту на «Врегулювання кредитної заборгованості» від 06.04.2023 року, так і в паспорті споживчого кредиту не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості (списання, зарахування кредитної заборгованості, розрахунково-касові операції, надання консультаційних та інформаційних послуг), за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості.
Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх із споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення заяви-договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісію за обслуговування кредиту є нікчемним відповідно до ч.ч. 1 та 2 статті 11, ч. 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією за обслуговування кредиту в розмірі 52878,73 грн. стягненню не підлягає.
Доводи апеляційної скарги.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Кодимського районного суду Одеської області від 12.05.2025 в частині відмови в стягненні заборгованості по комісії (в т.ч. простроченій) - у розмірі 52 878,73 грн та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 в цій частині.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач вважає рішення Кодимського районного суду Одеської області від 12.05.2025 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав порушення місцевим районним судом норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що суддя Кодимського районного суду Одеської області під час розгляду даної справи не повно та не всебічно дослідив важливий доказ, а саме підписану відповідачем Заяву-договір про надання кредиту на «Врегулювання кредитної заборгованості» №19677621_RESTRUCT від 06.04.2023 з додатком №1, а тому суд помилково та необґрунтовано зробив висновок, що підстав для нарахування та стягнення комісії не доведено.
Зазначає, що за своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати комісії та процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. З наведеного, вбачається, що кредитний договір укладено на принципах добросовісної конкуренції, адже відповідач самостійно та добровільно обрав АТ «ТАСКОМБАНК» для укладення з ним кредитного договору.
Окрім того, позивач звертає увагу також на те, що кредитний договір між сторонами укладено у 2023 році, відповідач протягом тривалого часу після його укладення здійснював часткове погашення наявної заборгованості та комісії, під час звернення АТ «Таскомбанк» до суду із позовом про стягнення заборгованості, жодних заперечень щодо його умов не заявляв, будь-яких претензій чи незгоди з пунктами кредитного договору не висловлював та не здійснював дій щодо відмови від договору.
Із матеріалів справи слідує, що Сторонами було укладено Договір про надання споживчого кредиту та у письмовій формі досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо розміру комісії за обслуговування кредитом - 2,9 % щомісячно, розміру процентів за користування кредитом 0,001% річних та графіку платежів (додаток №1 до Заяви-договору).
Розрахунок заборгованості та виписка з клієнтських рахунків, сформована відповідно до норм діючого законодавства України є належним доказом по справі, оскільки є первинними документами, які підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані Банком в позовній заяві, та є належним доказом існування саме вказаної суми боргу.
Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 172/410/21.
Оскільки відповідач добровільно взятих на себе зобов`язань по сплаті позивачеві кредитних коштів, комісії та відсотків за користування ними не виконувала в повному обсязі, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, то заявлені суми, які підтверджені доданими до позовної заяви документами підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі, а також судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України.
У зв`язку із цим, вважає оскаржуване рішення Кодимськогорайонного суду Одеської області від 12.05.2025 ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду викладенні оскаржуваному рішенні не відповідають дійсним обставинам справи.
Щодо явки сторін.
Учасники справи будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду справи не з`явилися до судового засідання, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, предметом апеляційного перегляду, з огляду на вимоги ч.1 ст. 367 ЦПК України, є рішення Кодимського районного суду Одеської області від 12 травня 2025 року лише в частині відмовлених позовних вимог
Судовою колегією встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 06.04.2023 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 укладено заяву-договір №19677621_RESTRUCT про надання кредиту на «Врегулювання кредитної заборгованості».
Згідно умов договору банк надав відповідачу кредит в розмірі 148428,15 грн. шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2 відкритий в АТ «ТАСКОМБАНК», строк кредиту - 60 місяців з 06.04.2023 по 06.04.2028), проценти за користування кредитом - 0,001%. Згідно п.1.2.8.1. процента ставка фіксована та застосовується на весь строк кредиту. Проценти нараховуються за заявою-договором щоденно на суму залишку заборгованості за кредитом на кінець кожного дня та сплачуються позичальником щомісячно в складі ануїтетних платежів у стоки згідно з умовами кредитного договору. Повернення кредиту та сплата процентів відбувається щомісячно у строки згідно Додатку 1 до заяви-договору (п.1.3. заяви-договору).
Комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості, база розрахунку, порядок обчислення та сплати) - 2,90%, що складає 4304,42. Сума комісії фіксована, застосовується на весь строк кредиту, нараховується щомісячно, в перший робочий день розрахункового періоду на загальну суму кредиту, сплачується щомісячно протягом строку дії кредиту (п.1.4. заяви-договору).
Відповідно до п. 1.10 заяви-договору банк зобов`язується надати Позичальнику споживчий кредит «Врегулювання кредитної заборгованості», а Позичальник (споживач) зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом та інші платежі на умовах, встановлених цією Заявою-договором. Кредит надається на рефінансування заборгованості Позичальника в АТ «ТАСКОМБАНК» в сумі 148428,15 грн., шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника.
Згідно з п. 1.11 договору цією Заявою-договором Позичальник доручає Банку проведення дебетового переказу коштів для погашення заборгованості за кредитним договором №2285733482 від 26.11.2021 у сумі 148428,15 грн, з поточного рахунку № НОМЕР_2 , відкритого в АТ «ТАСКОМБАНК», на рахунок № НОМЕР_3 в АТ «ТАСКОМБАНК». Згода дебетування рахунку Позичальника (споживача) за цим пунктом Заяви-договору є безвідкличною.
Підписуючи вказану заяву-договір відповідач підтвердив, що отримав від банку свій примірник договору №19677621_RESTRUCT.
До заяви-договору про надання кредиту позивачем додано паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем, в якому зазначено суму кредиту 148428,15 грн, строк кредитування 60 місяців, процентну ставку 0,001 % річних, щомісячну комісію за обслуговування кредиту 2,90%; Додаток 1 Графік платежів; розрахунок заборгованості; виписку по особовому рахунку з 06.04.2023 року по 19.12.2024 року.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №19677621_RESTRUCT та виписки з особового рахунку ОСОБА_1 , останній не належним чином виконує свої зобов`язання зі сплати кредиту і станом на 19.12.2024 року має загальну заборгованість за кредитом в розмірі 170567,33 грн., з яких 117687,99 грн. заборгованість по тілу кредиту; 0,61 грн. - заборгованість по процентах та 52878,73 грн. заборгованість по комісії.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно положень ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628, 629 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди ( ч.1ст.638 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.
Згідно ч.1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Оскільки відповідачем підписано заяву-договір №19677621_RESTRUCT про надання кредиту на «Врегулювання кредитної заборгованості», Додаток 1 до заяви-договору та паспорт споживчого кредиту, які містять відомості про розмір кредитного ліміту, розмір встановлених процентів, строк кредитування, порядок погашення заборгованості, то сторонами погоджено істотні умови договору, зокрема розмір кредиту, розмір процентів за користування кредитом, порядок погашення заборгованості, тощо.
Як встановлено із наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «ТАСКОМБАНК» за заявою-договором №19677621_RESTRUCT від 06.04.2023 року, станом на 19.12.2024 року заборгованість за тілом кредиту складає 117687,99 грн., по процентах - 0,61 грн. та по комісії - 52878,73 грн.
З виписки по рахунку встановлено, що 06.04.2023 року відповідачу на рахунок надійшли кошти за кредитним договором №19677621_RESTRUCT у розмірі 148428,15 грн., та періодично здійснювалось погашення заборгованості.
Отже, враховуючи надання позивачем належних доказів щодо отримання відповідачем кредитних коштів, погодження сторонами процентної ставки та не спростування відповідачем наданого розрахунку заборгованості, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу щодо стягнення заборгованості за кредитом та процентами.
Вказані обставини не оскаржуються позивачем, а тому апеляційний суд не переглядає викладені обставини.
Щодо вимоги про стягнення заборгованості по комісії суд дійшов наступних висновків.
У пункті 1.4 заяви-договору №19677621_RESTRUCT про надання кредиту на «Врегулювання кредитної заборгованості», яка підписана відповідачем, визначено, що розмір комісії за обслуговування кредиту складає 2,90%, що складає 4304,42 грн. щомісяця.
Отже умовами, укладеного між сторонами договору передбачена сплата позичальником комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Відповідно до частин першої та другої ст. 11 ЗУ «Про споживче Кредитування» (у редакції, чинній на момент укладення договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.
Згідно ч. 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1 та 2 статті 11, ч. 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
При цьому, як в заяві-договорі №19677621_RESTRUCT про надання кредиту на «Врегулювання кредитної заборгованості» від 06.04.2023 року, так і в паспорті споживчого кредиту не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості (списання, зарахування кредитної заборгованості, розрахунково-касові операції, надання консультаційних та інформаційних послуг), за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості.
Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх із споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення заяви-договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісію за обслуговування кредиту є нікчемним відповідно до ч.ч. 1 та 2 статті 11, ч. 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією за обслуговування кредиту в розмірі 52878,73 грн. стягненню не підлягає.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.
Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції неповно та не всебічно дослідив Заяву-договір №19677621_RESTRUCT від 06.04.2023 та додаток №1, є безпідставними та не відповідають матеріалам справи.
Як убачається з рішення у справі № 503/2733/24, суд першої інстанції надав належну оцінку поданим письмовим доказам, однак дійшов обґрунтованого висновку, що сам по собі факт підписання договору не є безумовною підставою для стягнення комісії, якщо її правова природа та відповідність вимогам Закону України «Про споживче кредитування» не доведені належним чином.
Суд дослідив умови договору в сукупності з нормами спеціального закону та судовою практикою, що прямо відповідає вимогам ст. 89 ЦПК України.
Посилання скаржника на те, що Закон України «Про споживче кредитування» дозволяє встановлення комісій, саме по собі не спростовує висновків суду.
У справі суд правильно виходив із того, що комісія за обслуговування кредиту може стягуватись лише за умови, що вона є економічно обґрунтованою, чітко визначає перелік конкретних послуг, які фактично надаються споживачу, не є прихованою формою процентів за користування кредитом.
У наданих Банком матеріалах відсутні докази, що щомісячна комісія 2,9 % відповідає фактичним витратам Банку, пов`язана з реальним наданням додаткових послуг відповідачу, не дублює плату за користування кредитом.
Саме з цих підстав суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність правових підстав для її стягнення, що узгоджується з усталеною судовою практикою.
Аргументи про добровільний вибір відповідачем Банку та тривале виконання договору не мають правового значення для оцінки законності спірної комісії.
Колегія суддів зазначає, що відсутність у справі заперечень з боку споживача на момент укладення договору не легалізує умови, які суперечать імперативним нормам закону, положення договору споживчого кредиту підлягають судовій перевірці незалежно від поведінки сторін, оскільки споживач є слабшою стороною правовідносин.
Отже, сам факт часткових платежів або відсутність претензій не усуває обов`язку Банку довести правомірність заявлених до стягнення сум.
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що розрахунок заборгованості та виписки з рахунків не є самодостатніми доказами правомірності нарахування комісії.
Посилання скаржника, що первинні бухгалтерські документи підтверджують факт нарахування, проте, колегія суддів зазначає, що вони не підтверджують законність такого нарахування, якщо відсутні докази правової підстави для стягнення відповідної плати.
Посилання на постанову Верховного Суду від 18.01.2023 у справі №172/410/21 не є релевантним обставинам справи, яка переглядається, оскільки у вказаному рішенні Верховний Суд наголосив, що можливість встановлення комісії не є абсолютною і кожного разу підлягає оцінці з урахуванням змісту договору, реального характеру послуг, балансу прав сторін.
Саме такий підхід і був застосований судом першої інстанції у вказаній справі.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Докази та обставини на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Гуртової Катерини Вікторівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» - залишити без задоволення.
Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 12 травня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя       В.В. Кострицький

Судді         М.В. Назарова

В.А. Коновалова