ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 706/798/25                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Орендарчук М.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 грудня 2025 року                                                                                            м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді          - Єгорової Н.М.,
суддів                              - Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Черкаській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:
У червні 2025 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Христинівського районного суду Черкаської області з позовом до Управління патрульної поліції у Черкаській області, яким просив:
- скасувати постанову поліцейського 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області капрала поліції Дудки С.П. серія ЕНА №4849411 від 30 травня 2025 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне ставлення у виді штрафу в розмірі 425 грн;
- закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 01 жовтня 2025 року замінено відповідача на належного - Управління патрульної поліції у Черкаській області Департаменту патрульної поліції.
Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Апелянт зазначив про те, що працівники поліції ставились до нього упереджено, не ознайомили з відеозаписом з бодікамери де зафіксовано, що саме він керував транспортним засобом. Крім того, працівник поліції порушив його права, оскільки незважаючи на систематичні вимоги надати йому можливість скористатися правничою допомогою та ознайомитися з доказами, а за можливості перенести розгляд справи, виніс оскаржувану постанову.
Додатково зазначив, що оскільки доказів закріплення приладу TruCam, що був застосований поліцейським, в порядку ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" не надано, а тому останній не може вважатися технічним засобом, що здійснює вимірювання швидкості та розглядатися, як доказ. 
Звернув увагу суду на те, що поданий відповідачем відзив та відеозаписи не підлягають врахуванню, оскільки подані з порушенням процесуального строку та не містять цифрового підпису автора. 
Департамент патрульної поліції подав до суду відзив відповідно до якого просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджується вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху.
Звернув увагу суду на те, що позивач на неодноразові вимоги працівника поліції не надав документи, зокрема посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30 травня 2025 року поліцейським 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області капралом поліції Дудкою С.П. винесено постанову серія ЕНА № 4849411 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 30 травня 2025 року у о 10:30 год. на трасі М-05 Київ-Одеса 210 км. 650 м керуючи транспортним засобом Toyota Sienna д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги дорожнього знаку 3.29 "Обмеження швидкості" та рухався у дії знаку зі швидкістю 79 к км/год при дозволеній швидкості 50 км/год та відмовився надавати посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.4.а ПДР.
Вважаючи оскаржувану постанову протиправною позивач звернувся до суду з позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем доведено правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до постанови серії ЕНА № 4849411 від 30 травня 2025 року.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
У ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Обов`язок водія мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія на керування транспортним засобом відповідної категорії закріплений також в ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ та у пп. "а" п. 2.1 ПДР України.
Таким чином, порушення учасником дорожнього руху вимог пп. "а" п. 2.1 ПДР України тягне за собою відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Водночас, судовою колегією враховується, що приписи ст. 251 КУпАП визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За правилами ч. ч. 1-3 ст. 283 КпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
При цьому судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до абзаців 1-2 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Згідно з ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:
1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;
2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;
3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;
4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;
5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.
Отже, положеннями ст. ст. 31, 40 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено можливість використання поліцією застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису. 
Разом з тим, судова колегія звертає увагу, що лазерний вимірювач швидкості TruCam є, насамперед, засобом вимірювання із допоміжною функцією фото- та відеофіксації, який конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань, що випливає із змісту Методичних рекомендації щодо використання лазерних вимірювачів швидкості TruCAM для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне наголосити, що факт руху транспортного засобу Toyota Sienna д.н.з. НОМЕР_1 зі швидкістю 79 км/год, в межах дії знаку 3.29 "Обмеження швидкості", підтверджується фотознімком, здійсненим за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM № ТС000735, що слугувало підставною для зупинки вказаного транспортного засобу.
Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери поліцейського 476548 (clip-0) працівником поліції здійснено зупинку транспортного засобу Toyota Sienna д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 (01 хв. 10 сек. - 01 хв. 38 сек.).
Також на вказаному відеозаписі зафіксовано неодноразову вимогу працівника поліції надати посвідчення водія та реєстраційне посвідчення на транспортний засіб (02 хв. 38 сек.; 20 хв. 45 сек.; 21 хв. 13 сек.; 37 хв. 28 сек.; 38 хв. 02 сек.; 41 хв. 01 сек.; 42 хв. 12 сек.; 49 хв. 07 сек.; 1 год. 13 хв. 26 сек.; 1 год. 15 хв. 16 сек.; 1 год. 29 хв. 28 сек.). Крім того, працівниками поліції позивачу неодноразово роз`яснено наслідки ненадання відповідних документів.
Колегія суддів звертає увагу на те, що пред`явлення позивачем посвідчення водія працівнику поліції, який прибув на його виклик за номером "102", не спростовує вчинення останнім адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. 
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив про те, що працівник поліції порушив його права, оскільки незважаючи на систематичні вимоги надати йому можливість скористатися правничою допомогою та ознайомитися з доказами, а за можливості перенести розгляд справи, виніс оскаржувану постанову.
Разом з тим, доводи позивача спростовуються наявними в матеріалах справи відеозаписами, зокрема з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського 476548 (clip-0), на якому зафіксовано ознайомлення позивача з фотознімками з приладу TruCAM № ТС000735 та відеозаписами з камер спостереження з стаціонарного посту поліції.
Також з вищезазначеного відеозапису вбачається, що працівниками поліції було неодноразово запропоновано позивачу перенести розгляд справи на наступний день для отримання правничої допомоги, підготовки до розгляду справи, а також ознайомлення його з відеозаписом з нагрудної камери, оскільки перегляд відеозапису на місці неможливий (29 хв. 31 сек.; 37 хв. 45 сек.; 42 хв. 40 сек.; 56 хв. 16 сек; 1 год. 15 хв. 07 сек.), водночас ОСОБА_1 наполягав на розгляді справи на місці зупинки (1 год. 03 хв. 15 сек; 1 год 15 хв. 07 сек.).
Доводи апелянта щодо упередженого ставлення працівників поліції та ненадання йому можливості скористатися правничою допомогою також спростовуються наявними в матеріалах справи відеозаписами на яких зафіксовано, що працівники поліції надають ОСОБА_1 номер телефону безоплатної правничої допомоги, а також неодноразові дзвінки останнього та консультації по телефону.
У розрізі наведеного судова колегія зауважує, що Європейський суд з прав людини в п. 32 справи "Максименко проти України" обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.
Санкція ст. 126 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.
Щодо доводів апелянта про безпідставність врахування судом відзиву та наданих відповідачем відеозаписів, у зв`язку з пропуском строку на подання відзиву, колегія суддів зазначає наступне.
Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 10 червня 2025 року відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Черкаській області про скасування постанови та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття.
Згідно з довідкою про доставку електронного листа, судова повістка від 11 червня 2025 року та прикріплені до неї файли доставлено до електронного кабінету Управління Патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції 11 червня 2025 о 12:56 год.
Як вбачається з матеріалів справи, супровідний лист Управління Патрульної поліції в Черкаській області разом з відзивом на позовну заяву та CD дисками направлено до суду засобами поштового зв`язку 27 червня 2025 року та надійшов до Христинівського районного суду Черкаської області 01 липня 2025 року.
Згідно з ч. 9 ст. 120 КАС України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.
Отже враховуючи встановлені обставини, відповідачем направлено відзив на позовну заяву з доказами в межах строку встановленого ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 10 червня 2025 року.
Щодо доводів апелянта про те, що надані Управлінням патрульної поліції в Черкаській області Департаментом патрульної поліції електронні копії відеозаписів не відповідають вимогам електронних доказів (не засвідчені ЕЦП), а тому не можуть оцінюватись судом та є неналежними доказами, колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно ч. 1, 2 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
У постанові від 10 вересня 2020 року у справі №751/6069/19 Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного кримінального суду зазначив таке:
"Відповідно до ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" від 22 травня 2003 року № 851-IV у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.
Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.
Долучений слідчим до матеріалів провадження в якості речового доказу DVD-R диск з відеозаписом обставин події був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді у виді файлів.
Таким чином, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу".
Верховний Суд у постанові від 18 листопада 2021 року у справі №0540/7665/18-а вважав цей висновок застосовним і до справи, що розглядається. Відтак, з урахуванням наведеної вище позиції Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку, що доводи позивача щодо неналежності наданих відповідачем доказів є помилковими.
За таких обставин, судова колегія вважає, що відповідачем підтверджено вчинення ОСОБА_1 адміністративно правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, що з огляду на встановлені вище фактичні обставини свідчить про те, що оскаржувана постанова є правомірною, прийнятою у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а тому не підлягає скасуванню.
Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                Н.М. Єгорова
Судді                                                                                                     Є.О. Сорочко
                                                                                                              Є.В. Чаку