МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 січня 2026 р.  	№ 400/13566/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенко В. В. за участю секретаря судового засідання Дидіної А.О. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	
до 	Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005, вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005 	
про	визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.10.2025 року № 818395-24/14-06,	

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області з вимогами визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.10.2025 року №818395-24/14-06 (форма МПЗФ), яким нараховано суму податкового зобов`язання (позитивне значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та загальною сумою сплачених податків та зборів) на загальну суму 7931,50 гривень. 
Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що відповідачем під час визначення розміру його мінімального податкового зобов`язання, яке визначено в розмірі 10262 гривень шляхом множення розміру земельної ділянки на встановлену ПК України суму 1400 гривень мінімального податкового зобов`язання, передбачену п.74 підрозділу 10. розділу ХХ Перехідні положення ПК України, без врахування періоду володіння (користування) земельною ділянкою, який припадає на відповідний податковий (звітний) рік, а саме: 1400 грн. х 7,33 га =10262 гривень. При цьому, позивач вважає, що формула, на підставі якої визначається мінімальне податкове зобов`язання, могла б мати і такий вигляд: 1400,00 грн. х 7,33 га х 2/12 = 1710,33 грн., де враховано розрахункову суму мінімального податкового зобов`язання відповідно до п.74 підрозд.10 розд. XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, яка, на думку позивача, найбільш відповідає положенням статті 38-1 ПК України. Порядок розрахунку мінімального податкового зобов`язання визначено ст. 38-1 ПК України та обчислюється за відповідними формулами для земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь.
Відповідач позов не визнав, надав відзив, в якому просив в задоволенні позову відмовити. Свою позицію аргументував тим, що при визначенні мінімального податкового зобов`язання у період з 1 січня 2024 року по 31 грудня року, у якому буде припинено або скасовано воєнний стан, введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ХІ, сума мінімального податкового зобов`язання, визначена відповідно до підпунктів 38-1.1.1 і 38-1.1.2 статті 38-1 цього Кодексу, не може становити менше 700 гривень з 1 гектара, а для земельних ділянок, у площі яких частка ріллі становить не менше 50 відсотків – 1400 гривень з 1 гектара (стаття 74 розділу ХХ «Перехідні положення» Кодексу). Відповідно до інформації з баз даних, що знаходяться у користуванні Головного управління ДПС у Миколаївській області, у власності ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка, яка розташована на території Апостолівської ТГ Дніпропетровської області, за кадастровим номером 1220383300:01:004:0050 - загальною площею 7,33 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вид угіддя – рілля (площа 7,33га). Таким чином, мінімальне податкове зобов`язання для позивача обраховано відповідно до п.74 підрозд.10 розд.XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, повинно було дорівнювати 10262 гривень, а з врахуванням наявної переплати по його рахунку, остаточно до сплати визначено 7931,50 гривень.
В судовому засідання в режимі відеоконференції, представники позивача та відповідача підтримали власні позиції, викладені у процесуальних заявах по суті справи. Представник позивача просив позов задовольнити, представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.
Дослідив матеріали справи, вислухав представників сторін, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 володіє на праві власності земельною ділянкою з кадастровим номером 1220383300:01:004:0050 площею 7,33 га, рілля, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кам`янської сільської ради, Апостолівського району, Дніпропетровської області.
11.03.2024 ОСОБА_1 передав зазначену земельну ділянку в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 строком на 15 років.
03.04.2024 зазначений договір був зареєстрований в Державному реєстрів речових прав.
Відповідно до витягу №НВ-9932678972024 нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 172100,37 гривень.
В жовтні 2025 року Головне управління ДПС у Миколаївській області провело обрахунок мінімального податкового зобов`язання за зазначену земельну ділянку та визначала її у розмірі 10262 гривень.
Зазначений розмір було обраховано шляхом помноження 7,33 га на 1400 гривень, передбачених п.74 підрозділу10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.
З врахуванням тієї обставини, що у позивача на особовому рахунку була наявна переплата у розмірі 2330,5 гривень, остаточну суму грошового зобов`язання контролюючим органом визначено в розмірі 7931,50 гривень.
21.10.2025 уповноваженою особою Головного управління ДПС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення-рішення №818395-24/14-06 про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання з мінімального податкового зобов`язання щодо земельної ділянки в розмірі 7931,50 гривень. 

Відповідно до п.14.1.114-2. ст.14 ПК України, мінімальне податкове зобов`язання - мінімальна величина податкового зобов`язання із сплати податків, зборів, платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, пов`язаних з виробництвом та реалізацією власної сільськогосподарської продукції та/або з власністю та/або користуванням (орендою, суборендою, емфітевзисом, постійним користуванням) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь, розрахована відповідно до цього Кодексу. Сума мінімальних податкових зобов`язань, визначених щодо кожної із земельних ділянок, право користування якими належить одній юридичній або фізичній особі, у тому числі фізичній особі - підприємцю, є загальним мінімальним податковим зобов`язанням.
Відповідно до 38-1.1.1. ст.38 ПК України, мінімальне податкове зобов`язання (МПЗ) щодо земельної ділянки, нормативна грошова оцінка якої проведена, обчислюється за формулою:
МПЗ = НГОд x К x М/12,
де:
МПЗ - мінімальне податкове зобов`язання;
НГОд - нормативна грошова оцінка відповідної земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом для справляння плати за землю;
К - коефіцієнт, який становить 0,05;
М - кількість календарних місяців, протягом яких земельна ділянка перебуває у власності, оренді, користуванні на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) платника податків.
Відповідно до п.38-1.1.4. ст.38 ПК України, мінімальне податкове зобов`язання визначається за період володіння (користування) земельною ділянкою, який припадає на відповідний податковий (звітний) рік.
Відповідно до п.38-1.4. ст.38 ПК України, у разі переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року та за умови державної реєстрації такого права відповідно до законодавства, мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) за період з 1 січня такого календарного року до початку місяця, в якому припинилося право власності на таку земельну ділянку, або в якому така земельна ділянка передана в користування (оренду, суборенду, емфітевзис), а для нового власника, орендаря або користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) - починаючи з місяця, в якому він набув право власності або право користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди на таку земельну ділянку, та враховується у складі загального мінімального податкового зобов`язання кожного з таких власників або користувачів.
У разі відсутності державної реєстрації переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) на загальних підставах за податковий (звітний) рік.
Відповідно до п.74 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, встановлено, що при визначенні мінімального податкового зобов`язання у період з 1 січня 2024 року по 31 грудня року, у якому буде припинено або скасовано воєнний стан, введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, сума мінімального податкового зобов`язання, визначена відповідно до підпунктів 38-1.1.1 і 38-1.1.2 статті 38-1 цього Кодексу, не може становити менше 700 гривень з 1 гектара, а для земельних ділянок, у площі яких частка ріллі становить не менше 50 відсотків, - 1400 гривень з 1 гектара.
Таким чином, діючий ПК України містить два положення про визначення розміру мінімального податкового зобов`язання щодо земельної ділянки: 1) передбачене ст.38-1 ПК України, яке обраховується в залежності від розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки; 2) тимчасове, передбачене п.74 Перехідні положення ПК України, яке обраховується від сталого розміру 1400 гривень за га.
Розмір мінімального податкового зобов`язання, розрахованого за п.38-1 ПК України за повний рік складав би: 172100,37 (НГОд) х 0,05 (К) х 1 (12/12)=8605,01 гривень. Розмір мінімального податкового зобов`язання, розрахованого за п.74 Перехідні положення ПК України за повний рік складав би: 1400 х 7,33=10262 гривень.
Саме цей варіант обрав відповідач у цьому випадку для визначення мінімального податкового зобов`язання ОСОБА_1 . На думку суду, враховуючи що в теперішній час воєнний стан не скасовано, контролюючий орган правильно застосував алгоритм, передбачений п.74, а не ст.38-1 ПК України. 
Тимчасова норма п.74, передбачає, що спочатку мінімальне податкове зобов`язання розраховується за ст.38-1, а потім отриманий результат порівнюється з розрахунком проведеним за правилами п.74. У разі якщо, сума отримана за алгоритмом ст.38-1 більше ніж сума, отримана за п.74, контролюючий орган повинен обрати суму, визначену за ст.38-1, а у разі, якщо менше, то суму, визначену за правилами п.74. 
Разом з тим, розмір мінімального податкового зобов`язання, незалежного від того, за яким алгоритмом його обраховувати повинна визначатися з урахуванням кількості місяців, протягом яких користувався (володів) платник податків цією земельної ділянкою протягом поточного року.
Але, проведення порівняння можливо лише щодо співрозмірних понять. Тобто, якщо сума мінімального податкового зобов`язання відповідно до ст.38-1 визначається з урахуванням кількості місяців, протягом яких користувався (володів) платник податків цією земельної ділянкою протягом поточного року, то за таких обставин і за п.74 цей розмір повинен визначатися з урахуванням кількості місяців фактичного користування. Неможливо порівнювати розміри, один з яких визначений щодо двох місяців, а інший щодо повного року. Ці поняття є такими що не порівнюються за законами формальної логіки.
Враховуючи викладене, суд погоджується з аргументами позивача про те, що визначаючи мінімальне податкове зобов`язання позивача за 2024 рік, контролюючий орган повинен був застосовувати наступну формулу: 1400 гривень х 7,33 х 0,166 (кількість місяців 2/12). 
У такому разі розмір мінімального податкового зобов`язання дорівняв би 1703,49 гривень, що також є більшим ніж визначений за правилами ст.38-1 (172100,37 х 0,05 х 0,166 (2/12) = 1428,43 гривень), але був би менше розміру наявної переплати на особовому рахунку позивача (2330,5 гривень).
За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі, визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 21.10.2025 №818395-24/14-06, яким ОСОБА_1 нараховано суму податкового зобов`язання в розмірі 7931,50 гривень.
Сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 968,96 гривень підлягає відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005 44104027) задовольнити повністю. 
2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 21.10.2025 року №818395-24/14-06, яким нараховано суму податкового зобов`язання в розмірі 7931,50 гривень. 
3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005 44104027) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 968,96 (дев`ятсот шістдесят вісім грн дев`яносто шість коп) гривень.
4. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко   

Рішення складено в повному обсязі 28.01.2026