ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/7381/19 Суддя (судді) першої інстанції: Татаринов Дмитро Вікторович

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Вівдиченко Т.Р.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, 
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2019 року до суду звернулось Приватне акціонерне товариство «Київспецтранс» з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № 0237081212 від 20 березня 2019 року.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що спірне податкове повідомлення - рішення є необґрунтованим, незаконним та протиправним, оскільки зобов`язання щодо сплати податку на землю у ПрАТ «Київспецтранс» може виникнути тільки з дня виникнення права власності або права користування (орендою) земельної ділянки. Податковим кодексом України не передбачено встановлення такого податку як плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особам, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Позиція суду мотивована тим, що відповідачем доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яке прийнято у відповідності до вимог частини 2 статті 2 КАС України.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року та від 09 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу.
Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до фактичних обставин справи, 20 лютого 2018 року ПрАТ «Київспецтранс» подано до ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві звітну податкову декларацію з плати за землю за 2018 рік.
Відповідно до декларації від 20 лютого 2018 року ПрАТ «Київспецтранс» визначило річну суму земельного податку в розмірі 4 680 534,60 грн.
30 березня 2018 року ПрАТ «Київспецтранс» подано до ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві уточнюючу податкову декларацію з плати за землю, за 2018 рік, визначивши річну суму земельного податку у розмірі 0 грн.
25 квітня 2018 року Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку уточнюючу податкову декларацію від 30 березня 2018 року з плати за землю, за 2018 рік. Складено акт камеральної перевірки № 232/26-15-12-09-19/02772037.
Камеральною перевіркою встановлено, що сума податкового зобов`язання з земельного податку з юридичних осіб зазначена ПрАТ «Київспецтранс» за січень, лютий 2018 року в уточнюючий податковій декларації за 2018 рік з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) реєстраційний номер 9055671357 від 30 березня 2018 року, є нижча ніж визначено за результатами камеральної перевірки, оскільки обчислення суми податку проведено товариством без врахування показника НГО земельної ділянки визначеною довідкою № Ю- 29557/2017, довідкою № Ю- 28775/2017, довідкою № Ю- 28774/2017, довідкою № Ю- 28773/2017, довідкою № Ю- 28772/2017, довідкою № Ю- 28771/2017, довідкою № Ю- 28770/2017 про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
21 травня 2018 року Головним управлінням ДФС у м. Києві складено податкове повідомлення - рішення № 0297401209, яким збільшено ПрАТ «Київспецтранс» за платежем земельний податок з юридичних осіб податкове зобов`язання на суму 780 088,70 грн, за штрафними санкціями 390 044,35 грн.
18 червня 2018 року ПрАТ «Київспецтранс» не погодившись з податковим повідомлення - рішення № 0297401209 від 21 травня 2018 року звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою про визнання протиправним та скасування вказаного податкового рішення.
Ухвалою суду від 23 червня 2018 року відкрито провадження по справі № 826/9413/18 за позовною заявою ПрАТ «Київспецтранс» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № 0297401209 від 21 травня 2018 року.
07 лютого 2019 року посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві, на підставі підпункту 191.1.2 пункту 191.1 статті 191, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, згідно порядку встановленого статтею 76 та пункту 86.2 статті 86 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасної сплати суми (зобов`язання) по земельному податку ПрАТ «Київспецтранс».
За результатами перевірки складено акт № 000708/26-15-12-12-12/2772037 від 07 лютого 2019 року. За висновками акту перевірки встановлено, що ПрАТ «Київспецтранс» несвоєчасно сплачено самостійно визначені податкові зобов`язання з плати за землю з юридичних осіб, чим порушено вимоги пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України та порушено терміни сплати (перерахування) визначеного контролюючим органом узгодженого грошового зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні - рішенні по земельному податку (форми Ш).
05 березня 2019 року позивачем надано до податкового органу заперечення на акт № 000708/26-15-12-12-12/2772037 від 07 лютого 2019 року.
15 березня 2019 року заперечення на акт перевірки № 000708/26-15-12-12-12/2772037 від 07 лютого 2019 року відповідачем розглянуто та надано відповідь № 48489/10/26-15-12-12-18. Висновки викладені в акті перевірки залишено без змін.
20 березня 2019 року відповідачем складено податкове повідомлення - рішення №0237081212, зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 685 988,81 грн за платежем земельний податок з юридичних осіб.
Позивач вважаючи податкове повідомлення - рішення №0237081212 від 20 березня 2019 року протиправним, оскільки товариство позивач не повинно сплачувати податок за землю з юридичних осіб за 2018 рік, звернувся до суду з даним позовом. 
Вказав, що податковим кодексом не передбачено встановлення такого податку як плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлю, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено. 
Крім того, податкове повідомлення - рішення № 0297401209 від 21 травня 2018 року оскаржено у судовому прядку та вважається неузгодженим.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі по тексту - ПК України).
Відповідно до статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи (пункт 75.1). Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах (абзац другий підпункт 75.1.1 пункту 75.1).
Статтею 76 ПК України визначено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова (пункт 76.1). Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу (пункт 76.2). Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу (пункт 76.3).
Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до пункту 287.3 статті 287 ПК України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
У апеляційній скарзі позивач посилається на відсутність обов`язку щодо сплати земельного податку, оскільки таке зобов`язання у ПрАТ «Київспецтранс» може виникнути тільки з дня виникнення права власності або права користування (орендою) земельною ділянкою. 
Суд установив, що земельна ділянка під нежитловими приміщеннями (будівлями), власником яких є позивач, за яку йому нараховано земельний податок, не зареєстрована в Державному земельному кадастрі або у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Статтею 202 Земельного кодексу України передбачено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.
Згідно зі статтею 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Пунктом 2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
Згідно з частинами 1 і 2 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Відповідно до пункту "в" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані, зокрема, своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону
Суд зазначає, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати. Платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, які зобов`язані сплачувати земельний податок за земельні ділянки, що перебувають у їх власності або користуванні. Обов`язок сплачувати земельний податок виникає у власників земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачів з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У власника будівлі, споруди (їх частини) обов`язок зі сплати земельного податку за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), виникає з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку. Водночас у разі набуття права власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення (нежитлові будівлі), що розміщені на землі, та не оформлення права власності або права користування на таку земельну ділянку обов`язок зі сплати податку за землю виникає з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення, що розміщено на цій землі, адже якщо фізична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Користувач має сплачувати земельний податок за фактичне використання землі.
Відтак, платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Суд вважає, що незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належним йому на праві власності об`єктом нерухомого майна, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, обов`язок зі сплати земельного податку виник з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, сформульованою у постановах від 03.08.2020 року у справі № 826/13307/18, від 20.05.2021 року у справі № 826/5220/17, від 02.08.2022 року у справі № 826/8575/17, від 20.10.2022 року у справі № 826/10981/17, від 22.05.2024 року у справі № 1640/2402/18 у подібних правовідносинах.
Також, у постанові Верховного Суду від 21.05.2020 у справі № 826/18359/16 здійснено системний аналіз норм законодавства та висловлено таку правову позицію: платником земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, які зобов`язані сплачувати земельний податок за земельні ділянки, що перебувають у їх власності або користуванні. Обов`язок сплачувати земельний податок виникає у власників земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачів з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У власника будівлі, споруди (їх частини) обов`язок зі сплати земельного податку за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), виникає з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку. Водночас, у разі набуття права власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення (нежитлові будівлі), що розміщені на землі, та не оформлення права власності або права користування на таку земельну ділянку, обов`язок зі сплати податку за землю виникає з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення, що розміщено на цій землі, адже якщо фізична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Користувач має сплачувати земельний податок за фактичне використання землі.
Тобто, обов`язок зі сплати земельного податку виникає у особи в силу фактичного використання земельної ділянки, незалежно від дотримання такою особою вимог земельного та цивільного законодавства щодо порядку оформлення права землекористувача та підстав набуття права користування.
Таким чином, позивач у 2018 році був платником земельного податку за земельну ділянку, на якій розташоване належне йому нерухоме майно.
Щодо неузгодженого податкового повідомлення - рішення № 0297401209 від 21 травня 2018 року, колегія суддів врахувала наступне.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2020 року у справі №826/9413/18, у задоволенні позову ПАТ «Київспецтранс» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 21 травня 2018 року № 0297401209 відмовлено.
Актом перевірки №000708/26-15-12-12-12/2772037 від 07 лютого 2019 року встановлено несвоєчасність сплати позивачем, за місцем знаходження об`єкту оподаткування (земельна ділянка) в Подільському районі м. Києва,:
- самостійно визначених податкових зобов`язань з плати за землю з юридичних осіб по податковій декларації № 9026428733 від 20 лютого 2018 року;
- нарахованих контролюючим органом податкових зобов`язань визначених податковими повідомленнями - рішеннями від 04 липня 2018 року за № 0396341212, № 0396331212.
Також, зазначене підтверджується розрахунком штрафних санкцій до податкового повідомлення - рішення №0237081212 від 20 березня 2019 року.
Як вірно встановив суд першої інстанції, правомірність висновку податкового органу щодо заниження ПрАТ «Київспецтранс» податкового зобов`язання з земельного податку з юридичних осіб за податковий період січень-лютий 2018 року в розмірі 780 088,70 грн, за уточнюючою декларацією № 9055671357 від 30 березня 2018 року, перевірено Окружним адміністративним судом міста Києва у справі № 826/9413/18. 
На час розгляду справи № 640/7381/19 рішення суду по справі № 826/9413/18 набрало законної сили, тому на підставі вимог частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Стосовно податкових повідомлень - рішень від 04 липня 2018 року № 0396341212, № 0396331212 позивачем до суду не надано доказів своєчасної сплати визначеного податкового зобов`язання або доказів їх скасування. Висновки акту № 000708/26-15-12-12-12/2772037 від 07 лютого 2019 року в цій частині не спростовані.
Таким чином, оскільки під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції підтвердилися висновки Головного управління ДПС у м. Києві, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.
Згідно зі статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення дотримано норми матеріального права, що стало підставою для правильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 242, 308, 315, 311, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

Т.Р. Вівдиченко