127/36562/25

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2026 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Медяна Ю.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Відділу адміністративної практики УПП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 122-4 КУпАП,
в с т а н о в и в :
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №515814 від 17.11.2025, 14.11.2025 о 17:00 год. по вул. Миколаївська, 2, у м. Вінниці, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Ford Focus, державний номерний знак НОМЕР_1 , допустив наїзд на припаркований автомобіль Lexus RX350, державний номерний знак НОМЕР_2 , після чого залишив місце ДТП, до якої був причетний. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.10.а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 122-4 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав. Повідомив, що він не залишав місце ДТП після її скоєння, а дочекався власника автомобіля Lexus RX350, державний номерний знак НОМЕР_2 , показав йому ушкодження на його автомобілі, які спричинив зіткненням. Коли вони вирішили, що ушкодження незначні, вони потисли один одному руки і роз`їхалися. ОСОБА_1 вважав, що вирішив усі питання з власника автомобіля Lexus RX350 - ОСОБА_2 . При цьому, свою вину у скоєнні даної ДТП визнає.
Допитаний в якості свідка потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні повідомив, що ОСОБА_1 дійсно дочекався його після ДТП, яка відбулася з належним йому автомобілем Lexus RX350, державний номерний знак НОМЕР_2 . Вони з ОСОБА_1 обговорили пошкодження спричинене ДТП і вирішили, що воно незначне, після чого потисли один одному руки, і роз`їхалися. У цей же день при освітленні він побачив, подряпину на бампері автомобіля, яку не було видно, коли оглядав автомобіль на місці ДТП, оскільки це була темна пора доби. Так як у нього не було контактів ОСОБА_1 і даних про його страхову компанію, він звернувся до працівників поліції, щоб розшукати ОСОБА_1 .
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Склад адміністративного правопорушення – це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, наявність яких можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він включає в себе: а) об`єкт; б) об`єктивну сторону; в) суб`єкт; г) суб`єктивну сторону. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.
Відсутність хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.
Відповідно п.2.10.а Правил дорожнього руху України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Відповідальність за ст. 122-4 КУпАП настає у разі залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Таким чином, обов`язковими умовами притягнення особи до адміністративної відповідальності заст.122-4 КУпАП є факт наявності дорожньо-транспортної пригоди, до якої така особа причетна, та залишення такою особою на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди.
Факт наявності дорожньо-транспортної пригоди за його участі, яка сталася 14.11.2025 о 17:00 год. в м. Вінниця, по вул. Миколаївська, 2, ОСОБА_1 визнає.
Водночас, відповідно до п.1.10 ПДР України, залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.
Виходячи із системного аналізу вказаних правових норм, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченогост.122-4 КУпАП визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.
За змістом ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення вважається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер свого діяння, передбачала його шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
У справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Судом встановлено, що після ДТП водій ОСОБА_1 дочекався водія пошкодженого транспортного засобу, обговорив з ним обставини ДТП та вважаючи, що між ними вирішені всі питання, поїхав з місця зіткнення.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 не залишав місце дорожньо-транспортної пригоди з метою приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння.
Будь-яких належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 умисно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, усвідомлюючи свою причетність до ДТП, та маючи на меті приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, матеріали справи не містять.
Відповідно до частини другої статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Так, відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.
Нормами ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
До протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №515814 від 17.11.2025 долучено копію схеми місця ДТП, копії письмових пояснень ОСОБА_1 від 17.11.2025 та ОСОБА_2 від 14.11.2025, рапорт інспектора взводу №1 роти №1 батальйону з обслуговування Вінницького районного у Вінницькій області ДПП капрала поліції Костянтина Ковчука.
Суд, дослідивши вказані докази, дійшов висновку, що вони не свідчать про те, що ОСОБА_1 мав умисел на залишення ним місця ДТП, до якої він був причетний.
Таким чином, суд не вбачає в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку, що справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 7, 9, 10, 122-4, 245, 247, 251, 252, 265, 266, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суд
п о с т а н о в и в:
Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її постановлення.

Суддя