ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/657/25      Головуючий І-ї інстанції – Богдан М.В.
Провадження № 33/818/39/26      Суддя доповідач – Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
21 січня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі: 
головуючого судді     Гєрцика Р.В.
секретаря судового засідання   Дєдової Н.С.
за участю захисника     Гринишина Є.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Гринишина Є.В. на постанову судді Слобідського районного суду м.Харкова від 12 травня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 -

ВСТАНОВИВ
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Згідно постанови судді, ОСОБА_1 30 грудня 2024 року о 22 год. 57 хв. в м.Харкові по вул. Г. Тарасенка, 126/2, керував транспортним засобом «BMW 328», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком КНП ХОР «ОКНЛ» № 3656 від 31.12.2024 року, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України.
Постановою судді Слобідського районного суду м.Харкова від 12 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі захисник Гринишин Є.В. просить поновити строк на апеляційне оскарження та постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .
В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду посилається на те, що оскаржуване судове рішення було опубліковане у ЄДРСР тільки 19.05.2025 року, а у інший спосіб зазначена постанова ОСОБА_1 не вручалась, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та може бути поновлений.
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом у зазначеному у протоколі місці та часі. При цьому, посилання суду на ту обставину, що ОСОБА_1 не заперечував керування ТЗ, не можуть бути взяті до уваги в силу положень ст.62 Конституції України. Водночас, мовчання останнього на відеозаписі події взагалі нічого доводити не може, зокрема, і факт керування ним ТЗ.
Крім того, ОСОБА_1 , всупереч вимог ст.266 КУпАП, не був відсторонений від права керування ТЗ, автомобіль не було вилучено, як і посвідчення водія, що у сукупності з іншими доказами свідчить про порушення процедури проведення огляду на стан сп`яніння та вказує на недійсність його результатів. При цьому, наявність в матеріалах справи розписки ОСОБА_1 про те, що він зобов`язується не керувати ТЗ протягом 48 годин, не може вважатися відстороненням від керування ТЗ, оскільки автомобіль залишився у володінні ОСОБА_1 та останній міг розпочати рух у будь-який час.
Вказує, що посилаючись у рапорті як на підставу зупинки ТЗ порушення ОСОБА_1 ПДР України, працівник поліції не звернув уваги на той факт, що матеріали справи не містять доказів притягнення останнього до адміністративної відповідальності за порушення вимог ПДР, що мало місце до зупинки ТЗ та могло бути підставою для його зупинки. Вважає, що у даному випадку, до наслідків такої безпідставної зупинки ТЗ має бути застосована доктрина «плодів отруйного дерева».
Зазначає, що оскільки направлення на огляд водія ТЗ з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують у вагу та швидкість реакції, не складалось та в матеріалах справи відсутнє, можна дійти обгрунтованого висновку, що працівники поліції відвезли ОСОБА_1 до «кишенькового» лікаря, який видав необхідний висновок.
Також, звертає увагу на відсутність ліцензії у КНП ХОР «ОКНЛ» на лабораторну діяльність та неможливість у даному медичному закладі проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що Висновок № 3665 від 31.12.2024 року є недопустимим доказом.
Мотиви суду
До початку судового розгляду від ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 21.01.2026 року о 13 год. 45 хв., на іншу дату, мотивуючи це його перебуванням у терміновому відрядженні поза межами м.Харкова та бажанням особисто надати пояснення у залі суду.
Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що подане ОСОБА_1 клопотання задоволенню не підлягає за таких підстав.
Як убачається з матеріалів справи, після її надходження у провадження судді Харківського апеляційного суду, справу було призначено до розгляду у судовому засіданні 24.09.2025 року о 13 год. 30 хв. Вказане судове засідання було відкладено за клопотанням ОСОБА_1 через його перебування у відрядженні за межами м.Харків. (а.с. 59)
Звертаючись до апеляційного суду з аналогічним клопотанням про відкладення судового розгляду, призначеного на 21.01.2026 року, та за тих же підстав, ОСОБА_1 , як і у попередньому випадку, не надав жодних даних на підтвердження обставин, якими він обгрунтовує необхідність відкладення судового засідання.
Водночас апеляційний суд звертає увагу, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989 року).
Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.
Разом з цим, належить врахувати, що саме ОСОБА_1 та його захисник, який з`явився до апеляційного суду, є ініціаторами апеляційного перегляду постанови судді.
За таких обставин, суд вважає можливе провести апеляційний розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , та у присутності його захисника – адвоката Гринишина Є.В.
Перевіряючи доводи, викладені захисником Гринишиним Є.В. уклопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Слобідського районного суду м.Харкова від 12 травня 2025 року апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Як убачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення суду першої інстанції було постановлено 12.05.2025 року за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, які, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились. (а.с. 41-44)
Також, того ж дня, копія вище вказаної постанови районного суду була направлена ОСОБА_1 за його поштовою адресою, наявною у матеріалах судового провадження. (а.с. 45) Натомість, жодних відомостей щодо отримання (чи не отримання) останнім поштового відправлення матеріали справи не містять.
Згідно даних ЄДРСР, які знаходяться у вільному доступі, постанова судді Слобідського районного суду м.Харкова від 12 травня 2025 року була надіслана судом та зареєстрована 16.05.2025 року, а загальний доступ на сайті до неї надано 19.05.2025 року.
Таким чином, з урахуванням того, що матеріали справи не містять даних щодо отримання ОСОБА_1 копії постанови суду першої інстанції від 12.05.2025 року, а з повним її змістом останній та його захисник, як зазначено, мали змогу ознайомитися лише після її опублікування у ЄДРСР 19.05.2025 року,доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження про поважність причин пропуску строку не спростовуються матеріалами справи, а тому поданеклопотання підлягає задоволенню. 
Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши доводи ОСОБА_1 та захисника Гринишина Є.В. на підтримання вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо  ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 2.9. (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9. (а) ПДР України передбачена ст.130 КУпАП. 
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 30 грудня 2024 року о 22 год. 57 хв. в м.Харкові по вул. Г. Тарасенка, 126/2, керував транспортним засобом «BMW 328», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком КНП ХОР «ОКНЛ» № 3656 від 31.12.2024 року.
Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №215046 від 07.01.2025 року.
До того ж, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , крім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме: 
- оглянутими відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 30.12.2024 року, згідно якого огляд за допомогою приладу Драгер Алкотест 6820 у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння (характерний запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів) не проводився за відмовою водія ОСОБА_1 ;
- висновком КНП ХОР «ОКНЛ» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №3656 від 31.12.2024 року яким підтверджується, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння;
- розпискою від 30.12.2024 року, за змістом якої ОСОБА_1 залишає своє авто «BMW 328», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за адресою: м.Харків, вул. Плеханівська, 126/2, без порушень ПДР та закритим, та зобов`язується впродовж 48 годин не керувати жодним ТЗ;
- рапортом інспектора взводу 2 роти 2 батальйону 3 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта Сазоненка Д. від 07.01.2025 року щодо події з зазначенням місця та часу, причин зупинки транспортного засобу, а також підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 .
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом у зазначеному у протоколі місці та часі, слід зазначити наступне.
Згідно відеозапису події, що мала місце 30.12.2024 року, убачається рух автомобіля «BMW 328», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , після зупинки якого співробітниками поліції на місці водія перебуває чоловік, особу якого після перевірки документів було встановлено як ОСОБА_1 . 
При цьому, відеозапис події складається з кількох окремих дисків, при цьому, на одному з них зафіксований рух автомобіля «BMW 328», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а на іншому відображені події після зупинки ТЗ під керуванням ОСОБА_1 . Водночас, час руху спірного авто (22 год. 57 хв. - 22 год. 58 хв.) узгоджується з часом спілкування співробітників поліції з водієм зупиненого ними автомобіля - ОСОБА_1 (23 год. 01 хв.)
Аналогічні відомості зафіксовані і у рапорті інспектора взводу 2 роти 2 батальйону 3 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта Сазоненка Д. від 07.01.2025 року. (а.с. 12)
Під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 жодним чином не заперечував факт керування ТЗ, перебував в автомобілі один, на місці водія, при цьому, саме ОСОБА_1 надавав поліцейським документи, відповідав на запитання, та, як водій ТЗ, погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі.
З урахуванням відомостей відеозапису камер працівників поліції та інших наявних у матеріалах справи доказів, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1  не керував транспортним засобом, не знаходять свого обґрунтованого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції ставиться критично до таких доводів апелянта та розцінює їх як обраний спосіб захисту та спробу уникнути від відповідальності, а заперечення апелянтом факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом при обставинах, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, є безпідставні.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 , всупереч вимог ст.266 КУпАП, не був відсторонений від права керування ТЗ, автомобіль не було вилучено, є неспроможними та спростовуються зібраними матеріалами. Зокрема, крім розписки, підписаної ОСОБА_1 власноруч та без зауважень, та на якій акцентує свою увагу захисник, факт відсторонення ОСОБА_1 від права керування ТЗ підтверджується також даними рапорту інспектора взводу 2 роти 2 батальйону 3 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта Сазоненка Д. від 07.01.2025 року, за змістом якого водія було відсторонено від права керування ТЗ на наступні 48 годин, авто залишено на місці зупинки без порушень ПДР. (а.с. 12)
Так, відповідно до ч.1 ст.266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
При цьому, поліція може тимчасово заборонити водієві користуватися автомобілем, залишивши його на місці, та тимчасово вилучити ТЗ для його доставлення на штрафмайданчик, якщо керував водій, який не мав права керувати або керував у стані сп`яніння. 
Посилання апелянта на те, що у ОСОБА_1 не було вилучено посвідчення водія жодним чином не свідчить про відсутність у діях останнього інкримінованого йому правопорушення та не спростовує правильність висновків суду.
При цьому, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на запрошення до підрозділу поліції для розгляду вчиненого ним адміністративного правопорушення не з`явився, протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо нього було складено за його відсутності.
Доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення вимог ПДР, а тому його зупинка співробітниками є безпідставною, не є слушними.
Посилаючись на відсутність об`єктивних доказів на підтвердження скоєння ОСОБА_1 Правил дорожнього руху та оспорюючи законність підстав для зупинення транспортного засобу працівниками поліції, апелянт, вочевидь, має на увазі норми ст.35 Закону України «Про національну поліцію», якими передбачено чіткий перелік підстав зупинення працівниками поліції автомобілів.
Дійсно, свобода пересування є конституційним правом кожної людини, котра законно перебуває на території України (ст. 33 Конституції України), тому зупинка автомобіля повинна відбуватись на підставах та в порядку, передбачених Законом України «Про Національну поліцію» та ПДР України. Вичерпний перелік підстав зупинення транспортного засобу вказаний в ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».
Так, як убачається з відеозапису події, після зупинки авто під керуванням ОСОБА_1 співробітниками поліції одразу була озвучена причина зупинки його ТЗ, а саме – п.3 ст.35 ЗУ «Про національну поліцію».
Відповідно до п.3 ст.35 ЗУ «Про національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, зокрема, якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.
Згідно рапорту інспектора взводу 2 роти 2 батальйону 3 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта Сазоненка Д. від 07.01.2025 року, під час несення служби в нічну зміну 30.12.2024 року у складі екіпажу 2202 (Сазоненко, Доскач, Харченко), надійшло повідомлення від громадян близько 22 год. 30 хв. про те, що за адресою м.Харків, пр.Аерокосмічний поблизу буд.41/2 від закладу «Мекс Клаб» від`їзджає автомобіль БМВ чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого начебто перебуває водій у нетверезому стані, який попрямував у сторону вул.Плеханівська. Зазначене авто було виявлено за адресою: м.Харків, вул.Плеханівська, біля буд.120/1, та зупинено близько 23 год. 00 хв. за допомогою проблискових маячків та гучномовця. Крім того, водій, проїзджаючи біля буд.120 по вул.Плеханівській не увімкнув при перестроюванні світловий покажчик повороту. (а.с. 12)
Таким чином, доводи захисника щодо безпідставності зупинки автомобіля ОСОБА_1 співробітниками поліції не знайшли свого підтвердження зібраними матеріалами.
Крім того, всупереч доводам апелянта, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Разом з цим, апеляційний суд зауважує, що відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національну поліцію», зупинка транспортного засобу є компетенцією поліцейського та його дії можуть бути оскаржені в порядку встановленим законом. Однак, як вбачається з матеріалів судового провадження дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення в порядку, передбаченому чинним законодавством апелянтом не оскаржувалися. Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.
 
Аргументи захисника Гринишина Є.В. про те, що оскільки направлення на огляд водія ТЗ з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують у вагу та швидкість реакції, не складалось та в матеріалах справи відсутнє, це може свідчить про недостовірність проведеного огляду, є безпідставними з огляду на те, що відсутність офіційного направлення на огляд не є автоматичною підставою для визнання проведеного огляду недійсним, оскільки для встановлення вини особи використовуються інші докази, оцінені у їх сукупності. Суд або орган, що розглядає справу, оцінює всі наявні докази, а не лише факт наявності чи відсутності формального направлення, щоб встановити, чи було вчинено правопорушення. 
Доводи апелянта стосовно відсутності ліцензії у КНП ХОР «ОКНЛ» на лабораторну діяльність та неможливість у даному медичному закладі проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що Висновок № 3665 від 31.12.2024 року є недопустимим доказом, не заслуговують на увагу, оскільки Інструкцією №1452/735 чітко визначено порядок проведення відповідного огляду.
Відповідно до п.12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п.4 Розділу І цієї інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Так, п.9 розділу ІІ вказаної Інструкції визначено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Пунктом 1 розділу ІІІ Інструкції визначено, що Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду на стан сп`яніння водіїв, затверджується Міністерством охорони здоров`я України, Міністерством охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, начальниками структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. До вказаного переліку входить і КНП ХОР «ОКНЛ», де був проведений огляд ОСОБА_1 за його згодою. Вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення встановлена на підставі медичного висновку.
З огляду на викладене, враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у суду апеляційної інстанції відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів відомості протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не суперечать один одному, що свідчить про їх об`єктивність. 
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Законодавство України передбачає сувору заборону водіям керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Так, керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників. 
Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид та розмір адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.9а Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.294КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника Гринишина Є.В. задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Слобідського районного суду м.Харкова від 12 травня 2025 року щодо ОСОБА_1 .
Апеляційну скаргу захисника Гринишина Є.В. залишити без задоволення.
Постанову судді Слобідського районного суду м.Харкова від 12 травня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик