ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року 
м. Київ
справа № 380/14627/22
провадження № К/990/33312/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Кашпур О. В., Радишевської О. Р.
розглянув у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції справу
за позовом  ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дзундзи Юрія Романовича на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2025 року, прийнятої у складі колегії суддів: головуючого - Онишкевича Т. В., суддів: Заверухи О. Б., Качмара В. Я.
І. Обставини справи
1. У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, в якому просив:
1.1. визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо порушення вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078) при нарахуванні та виплаті йому індексації грошового забезпечення у період з 01 березня 2018 року по 26 лютого 2021 року;
1.2. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 26 лютого 2021 року, виходячи з фіксованої величини 3916,85 грн, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, в сумі 140 726,83 грн.
2. На обґрунтування позову позивач зазначає, що в період проходження позивачем військової служби індексація його грошового забезпечення здійснювалася не в повному обсязі. На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року у справі № 380/11404/21 відповідачем здійснено донарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 28 вересня 2017 року по 28 лютого 2018 року.
Позивач стверджує, що відповідач провів помилкові розрахунки індексації його грошового забезпечення у період з 01 березня 2018 року до 26 лютого 2021 року, у результаті чого не нарахував та не виплатив йому індексацію, виходячи з фіксованої величини у кожному місяці 5304,72 грн.
Позивач зазначає, що у справі № 380/11404/21 судами вирішувалося питання права позивача на отримання індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 26 лютого 2021 року із застосуванням базового місяця - березень 2018 року та перевищення порогу індексації 103 відсотки. Питання обрахунку індексації, яка належить до виплати позивачу, судом при розгляді справи № 380/11404/21 не розглядалось та дане питання, було віднесено до дискреційних повноважень відповідача. Оскільки розрахунок суми індексації належав до дискреційних повноважень відповідача і на момент розгляду справи № 380/11404/21, такий розрахунок відповідачем проведено не було проведено, то вимоги щодо нарахування та виплати щомісячної фіксованої індексації (індексації-різниці) грошового забезпечення не розглядались.
3. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2024 року, провадження у справі закрито.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що вимоги позивача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 26 лютого 2021 року відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, вже вирішені судами у справі № 380/11404/21.
Суди попередніх інстанцій відхилили доводи позивача про те, що у межах справи № 380/11404/21 судами вирішувалося питання права позивача на отримання так званої «поточної» індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 26 лютого 2021 року.
Зазначили, що позивач обґрунтовував підставність своїх вимог у справі № 380/11404/21 зокрема й різницею між сумою індексації і розміром підвищення доходу та посиланням на положення абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, що є ідентичними доводам позивача у справі, що розглядається.
Указали, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.
З огляду на викладене дійшли висновку про наявність підстав для закриття провадження у цій справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
4. Верховний Суд постановою від 26 квітня 2024 року скасував ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2024 року, а справу № 380/14627/22 направив на продовження розгляду до Львівського окружного адміністративного суду.
Верховний Суд у постанові зазначив, що предметом позову у цій справі є саме питання наявності розрахунку фіксованої щомісячної індексації грошового забезпечення та її розміру. Указане не оцінювалось судами у межах розгляду справи № 380/11404/21, оскільки перевірка правильності нарахованих відповідачем позивачу сум індексації грошового забезпечення з урахуванням абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 не здійснювалася. Отже, судами попередніх інстанцій здійснено неправильний порівняльний аналіз підстав і обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги у справі, що розглядається та у справі № 380/11404/21.
Таким чином, Верховний Суд констатував, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що вимоги, заявлені позивачем у цій справі, вже були предметом судового розгляду в іншій адміністративній справі №380/11404/21 та їх фактично вже було вирішено по суті, є помилковими.
5. За результатами розгляду цієї справи по суті спору рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено частково.
5.1. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 26 лютого 2021 року відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078.
5.2. Зобов`язано відповідача розглянути питання про нарахування і виплату позивачу індексації грошового забезпечення, з врахуванням вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 та висновків суду про те, що позивач за період з 01 березня 2018 року по 26 лютого 2021 року має право на нарахування та виплату індексації - різниці у випадку, якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) (березень 2018 року) розмір доходу менший за суму можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
5.3. В решті позову - відмовлено.
6. Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 17 липня 2025 року скасував рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року та закрив провадження у цій справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
7. Закриваючи провадження у справі, апеляційний суд керувався тим, що у провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебувала справа № 380/11404/21 предметом розгляду якої вже була вимога щодо наявності чи відсутності права у позивача на нарахування індексації його грошового забезпечення протягом спірного періоду, а саме з 01 березня 2018 року по 26 лютого 2021 року, рішення у якій набрало законної сили. При  цьому у справі № 380/11404/21 апеляційний суд виходив із того, що відповідно до даних Державної служби статистики України індекс споживчих цін з квітня 2018 року по жовтень 2018 року не перевищував 103 %. Тобто, за спірний період перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного в пункті 1-1 Порядку № 1078, не було. Отже, військовою частиною правильно нараховано позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 26 лютого 2021 року із застосування березня 2018 року, як базового. З огляду на викладене суд апеляційної інстанції у справі № 380/11404/21 дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно правомірності нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 26 лютого 2021 року не підлягають задоволенню. При цьому постановою Верховного Суду від 19 травня 2022 року таке судове рішення апеляційної інстанції залишено без змін.
Враховуючи, що спірні відносини між сторонами у справі щодо протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачу за період 01 березня 2018 року по 26 лютого 2021 року, з урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, вже були предметом судового розгляду в іншій адміністративній справі, тому суд першої інстанції дійшов висновку наявність підстав для закриття провадження у цій справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України.
ІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
8. Представника ОСОБА_1 - Дзундзи Ю. Р., уважаючи постанову суду апеляційної інстанцій такою, що прийнята з порушенням вимог процесуального закону, подав касаційну скаргу.
9. Аргументи скарги зводяться до того, що закриття провадження у справі можливе лише за умови, якщо рішення, яке набрало законної сили, ухвалене за результатами розгляду тотожного позову, тобто повинні збігатися сторони, предмет і підстави позовів. Водночас  автор скарги стверджує, що спір у цій справі не є тотожним спору у справі № 380/11404/21.
Автор скарги зауважує, що у справі № 380/11404/21 визначення розміру індексації грошового забезпечення судом не здійснювалося і за період з березня 2018 року суд не досліджував питання наявності права, розміру, механізму розрахунку так званої «індексації-різниці» грошового забезпечення, яка належить до виплати у фіксованій величині відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078.
Предметом позову ж у цій справі є саме питання наявності розрахунку, виходячи з фіксованої величини такого виду індексації, як «індексація-різниця» грошового забезпечення та визначення її розміру.
Автор скарги наголошує, що вказане не було предметом правової оцінки судами у справі № 380/11404/21, що проігноровано судами першої та апеляційної інстанцій. Враховуючи, що пунктом 13 Порядку № 1078 спори з питань індексації грошових доходів підлягають розгляду в судовому порядку, тому питання обчислення суми індексації грошових доходів громадян може бути предметом судового контролю, а позовні вимоги щодо правильності їх обчислення можуть бути заявлені окремим позовом. При цьому моментом виникнення спірних правовідносин буде ймовірне порушення прав позивача після виплати йому індексації грошового забезпечення, з розміром якого останній не погоджується. Тобто, питання обчислення суми індексації грошових доходів громадян може бути предметом судового контролю, а позовні вимоги щодо правильності їх обчислення можуть бути заявлені окремим позовом. Таким чином, висновок суду апеляційної інстанцій про те, що вимоги заявлені позивачем у цій справі вже були предметом судового розгляду в іншій адміністративній справі №380/11404/21 та їх фактично вже було вирішено по суті, на думку автора касаційної скарги, є помилковим.
На переконання скаржника, висновки суду апеляційної інстанцій, що рішення ухвалені у справі № 380/11404/21 є тотожним позову, який розглядається, є необґрунтованими.
Автор касаційної скарги зазначає, що посилання суду апеляційної інстанції про те, що Верховний Суд у справі № 380/11404/21 вирішував питання виплати позивачу «індексації-різниці» та відмовив у такій виплаті не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки Верховний Суд не досліджував та не встановлював: розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А); суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б); - чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б), оскільки такі обставини не досліджувалися та не встановлювалися судами першої та апеляційної інстанцій. 
Автор скарги зауважує, що на момент розгляду справи № 380/11404/21 індексація грошового забезпечення до березня 2018 року відповідачем взагалі не була нарахована, а ці обставини були детально досліджені та встановлені Верховним Судом у постанові 26 квітня 2024 року у цій справі та повністю ігноруються судом апеляційної інстанції.
Таким чином, автор скарги стверджує, що у справі № 380/11404/21 вирішено питання права позивача на отримання так званої «поточної» індексації грошового забезпечення, виплата якої здійснюється у зв`язку з перевищенням порогу індексації 103 відсотки, а також з урахуванням при цьому базового місяця березня 2018 року, місяць у якому значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Так, у зв`язку з фактичним виконанням відповідачем рішення суду у справі № 380/11404/21 та виплатою так званої «поточної» індексації грошового забезпечення по лютий 2018 року, у позивача виникли підстави на виплату у період з березня 2018 року, другого виду індексації, так званої «індексації-різниці» грошового забезпечення, виходячи з фіксованої величини 3 916,85 грн в місяць, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, виплата якої передбачена нормами абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078. Проте відповідачем виплату даного виду індексації, «індексації-різниці» грошового забезпечення, проведено не було.
Натомість, як вказує автор скарги, судом апеляційної інстанцій ігнорується той факт, що серед підстав позову позивач посилається на порушення відповідачем положень Порядку № 1078 при виплаті за спірний період розміру індексації грошового забезпечення з урахуванням судового рішення у справі № 380/11404/21.
Автор скарги зазначає, що оскільки підвищення грошового доходу позивача становить 546,30 грн, а розмір можливої індексації, що склалась у місяці підвищення доходу 4 463,15 грн, що детально описувалося у позовній заяві, відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума належної позивачу індексації в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4 463,15 грн. - 546,30 грн. = 3 916,85 грн. Таким чином, на думку автора касаційної скарги, відповідачем всупереч абзацам 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, починаючи з 01 березня 2018 року не виплачено позивачу «індексацію-різницю» грошового забезпечення, виходячи з фіксованої величини в розмірі 3 916,85 гривень в місяць.
У касаційній скарзі автор просить скасувати оскаржуване судове рішення, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
10. Верховний Суд ухвалою від 26 серпня 2025 року відкрив касаційне провадження з підстав, передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: предметом касаційного оскарження є постанова суду апеляційної інстанції, якою закрито провадження у справі, підставою касаційного оскарження є порушення цим судом норм процесуального права.
ІІІ. Нормативне регулювання й оцінка Верховного Суду
11. Завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
12. Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
13. Проаналізувавши доводи касаційної скарги, матеріали справи та мотиви, покладені в основу оскаржуваних судових рішень суду, Верховний Суд виходить із такого.
14. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
15. Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, що вже розглянуті й остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.
16. Відповідно до наведеної норми тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
17. Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 11-257заі18, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги і з тих же підстав.
18. Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення.
19. Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
20. Верховний Суд у постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 809/487/18 зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, що обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, що були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.
21. Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України є одночасна сукупність таких умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність в іншій справі постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи і які набрали законної сили.
22. Таким чином спірним є питання наявності в межах двох справ одночасної сукупності вищевказаних умов для закриття провадження у справі, що розглядається.
23. Проаналізувавши підстави, предмет позову та суб`єктний склад сторін у цій справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження, оскільки має місце спір, що виник між тими самими сторонами, стосується одного й того самого предмету і заявлений з тих самих підстав, що й у справі № 380/11404/21.
24. Варто зазначити, що Верховний Суду у постанові від 26 квітня 2024 року у цій справі давав оцінку вказаним обставинам та аналізував підстави, предмет позову та суб`єктний склад сторін у цій справі у зіставленні з підставами, предметом позову та суб`єктного складу сторін у справі № 380/11404/21.
25. Натомість суд апеляційної інстанції фактично проігнорував висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 26 квітня 2024 року у справі, що розглядається, на що наголошує автор касаційної скарги.
26. У доводах касаційної скарги автор зазначив, що на момент розгляду справи № 380/11404/21 індексація грошового забезпечення до березня 2018 року відповідачем взагалі не була нарахована, а ці обставини були детально досліджені та встановлені Верховним Судом у постанові від 26 квітня 2024 року у цій справі.
Таким чином, у справі № 380/11404/21 вирішено питання права позивача на отримання так званої «поточної» індексації грошового забезпечення, виплата якої здійснюється у зв`язку з перевищенням порогу індексації 103 відсотки, а також з урахуванням при цьому базового місяця березня 2018 року, місяць у якому значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Так, у зв`язку з фактичним виконанням відповідачем рішення суду у справі № 380/11404/21 та виплатою так званої «поточної» індексації грошового забезпечення по лютий 2018 року, у позивача виникли підстави на виплату у період з березня 2018 року, другого виду індексації, так званої «індексації-різниці» грошового забезпечення, виходячи з фіксованої величини 3 916,85 грн в місяць, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, виплата якої передбачена нормами абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078. 
27. Отже, судом апеляційної інстанції здійснено неправильний порівняльний аналіз підстав і обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги у справі, що розглядається та у справі № 380/11404/21, про що зазначав Верховний Суд у своїй постанові від 26 квітня 2024 року у цій справі.
28. Ураховуючи, що відповідно до пункту 13 Порядку № 1078 спори з питань індексації грошових доходів підлягають розгляду в судовому порядку, питання обчислення суми індексації може бути предметом судового контролю, а позовні вимоги щодо правильності їх обчислення можуть бути заявлені окремим позовом. При цьому, моментом виникнення спірних правовідносин буде ймовірне порушення прав позивача після виплати позивачем індексації грошового забезпечення, з розміром якого останній не погоджується.
29. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 січня 2023 року у справі № 340/3391/22, від 13 березня 2023 року у справі № 560/11003/22, від 09 червня 2023 року у справі № 160/14832/22 та від 02 серпня 2023 року у справі № 400/68/23.
30. За таких обставин висновки суду апеляційної інстанції про те, що вимоги, заявлені позивачем у цій справі, вже були предметом судового розгляду в іншій адміністративній справі № 380/11404/21 та їх фактично вже було вирішено по суті, є помилковими, що виключає наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 328 КАС України.
31. За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанцій допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення постанови, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.
32. Таким чином, зважаючи на приписи статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
33. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дзундзи Юрія Романовича задовольнити.
2.          Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2025 року у справі № 380/14627/22 скасувати, а справу направити до цього ж суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий                                                                                          М. І. Смокович

Судді                                                                                                    О. В. Кашпур

                                                                                                                        О. Р. Радишевська