ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 лютого 2026 року справа №200/574/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 р. у справі № 200/574/25 (головуючий І інстанції Куденков К.О.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 , відповідач-1), Військової частини НОМЕР_2 (далі – ВЧ НОМЕР_2 , відповідач-2), в якому просив: 
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо утримання військового збору з сум грошового забезпечення, виплачених під час проходження служби за період з 30.05.2018 по 09.05.2023; 
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо: 
- утримання військового збору із сум грошового забезпечення, виплачених під час проходження служби з 10.05.2023 по 30.11.2024 і під час нарахування суми 55262,50 грн, яка сплачена після звільнення;
- невиплати у повному обсязі винагороди за бойове чергування за період проходження служби з 01.06.2023 по 30.11.2024; 
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати винагороди пропорційно дням виконання обов`язків за посадами (у тому числі тимчасового виконання обов`язків за посадами) у складі сил та засобів здійснення заходів із ЗНБО, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року №18 “Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських” за період з 19.08.2020 по 23.02.2022; 
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити в повному розмірі: 
- недоотримане грошове забезпечення у вигляді військового збору утриманого при виплаті грошового забезпечення за час проходження служби з 30.05.2018 по 30.11.2024 та суми 55262,50 грн, яка сплачена після звільнення;
- винагороду пропорційно дням виконання обов`язків за посадами (у тому числі тимчасового виконання обов`язків за посадами) у складі сил та засобів здійснення заходів із ЗНБО, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України “Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських” від 20 січня 2016 року №18 за період з 19.08.2020 по 23.02.2022;
- винагороду за бойове чергування за час, який зазначено у журналах про бойове чергування з 01.06.2023 по 30.11.2024.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року відмовлено у задоволені адміністративного позову.
Позивач, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
На обґрунтування скарги зазначено, що на суб`єктів владних повноважень - відповідачів, у яких позивач проходив військову службу та перебував на усіх видах забезпечення було покладено обов`язок вжити заходів з проведення з позивачем повного розрахунку за всіма видами забезпечення на день виключення із списків особового складу. Однак, відповідні заходи відповідачами щодо повного розрахунку з позивачем на час його виключення з особового складу та звільнення з військової служби вжито не було.
Скаржник зазначає, що військовий збір не стягується не лише з щомісячних основних видів грошового забезпечення, а й додаткових одноразових, зокрема, одноразової грошової допомоги у разі звільнення. 
Так, Верховний Суд у справі № 812/639/18 від 27 квітня 2020 року встановив, що військовий збір не стягується з ОГД військовослужбовця, оскільки він брав безпосередню участь у проведенні АТО до самого моменту його звільнення.
Військова частина НОМЕР_2 трактує повернення військового збору у більш вузькому значенні за участь у “бойових діях”. Проте, положеннями законодавства передбачено повернення військового збору за “безпосередню участь”. Вказані поняття не є тотожніми.
Крім цього Військова частина НОМЕР_1 повертала військовий збір саме коли нормами матеріального права передбачалося трактування “безпосередня участь”.
Щодо винагороди за “режим тиши”, скаржник зазначає, що позивач отримував винагороду АТО/ОСС та відносно цих виплат Військова частина НОМЕР_1 не порушила права позивача.
Проте, позивач за період з 19.08.2020 по 23.02.2022 (включно) просив розглянути позовні вимоги відносно винагороди за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (за “режим тиши”), яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року №18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» (далі – Постанова № 18).
З метою виконання Постанови №18, Міністерством оборони 18 вересня 2020 року було видано наказ № 340 «Порядок виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.09.2020р. за №924/35207 (далі наказ 340) яким визначено розміри та порядок виплати винагороди.
Пунктом 9 Наказу Міністерства оборони України від 18 вересня 2020 року № 340 «Питання реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.09.2020р. за №923/35206 та визначає що винагорода сплачується з 27 липня 2020 року.
Під час проходження служби за період з 19.08.2020 року по 23.02.2022 (включно) позивач не допустив вище вказаних порушень, але винагорода із розрахунку 5000 грн. на місяць позивачу не була сплачена Військовою частиною НОМЕР_1 .
Щодо винагороди за бойове чергування, скаржник зазначає, що Військовою частиною НОМЕР_2 до матеріалів справи не було надане доказів підтвердження того що позивач не був залучений у бойових чергуваннях. 
Відповідач вважає, що під час несення служби позивач не був на бойових чергуваннях та у відповідних журналах відсутня інформація щодо чергувань, командир або інша уповноважена особа надає за своїм підписом довідку у якій вказується що у журналах за такій- то час не має записів щодо бойових чергувань позивачем. Вважає що інформація яка підписана повноважною особою буде доказом на підставі якого можливо робити висновки.
Але суд першої інстанції без належних та достовірних доказів визнав дії відповідача правомірними.
Від відповідача надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.
В обгартування відповідачем зазначено, зокрема, що до позовної заяви не надано жодних доказів, які б свідчили про протиправні дії Військової частини НОМЕР_1 .
Позивач помилково посилається Порядок виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, який затверджений наказом Міністерства оборони України від 18 вересня 2020 року № 340.
Щодо грошового забезпечення та інших видів винагород військовослужбовців Державній прикордонній службі України, відповідач зазначає, що позивач не мав права на отримання зазначеної позивачем винагороди.
Щодо повернення утриманого військового збору в розмірі 1,5 % відповідач зазначає, що чинним законодавством передбачено, що компенсація військового збору здійснюється тільки у разі безпосередньої участі у відповідних заходах.
Відповідно до довідки від 12.02.2025 № 702, старший сержант ОСОБА_1 в період з 18.05.2022 по16.02.2023 перебував в місцях несвободи (в полоні) внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та відповідно до наказів начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 30.03.2023 № 44-ВВ, від 10.04.2023 № 49-ВВ в період з 16.02.2023 по 08.05.2023 перебував на лікарняному та у відпустці і у зв`язку з чим не брав безпосередню участь у бойових діях та заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Чинним законодавство виключено обов`язок відповідача компенсувати військовий збір час перебування в місцях несвободи держави-агресора (полоні), проходження лікування за отримане поранення під час захисту Батьківщини, або інтерновані в інші держави.
Під час проходження служби позивачем у Військовій частині НОМЕР_1 , а саме в період з 19.08.2020 по 23.02.2022, нараховувалась та виплачувалась винагорода пропорційно дням виконання обов`язків за посадами під час участі у складі сил та засобів здійснення заходів АТО, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських», що підтверджується розрахунковими листами та довідками про грошове забезпечення та іншими видами винагород, які містяться у справі.
Від позивача надійшли заперечення на відзив в якому просив задовольнити скаргу.
В обгартування зазначено, зокрема, що у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року по справі №812/639/18 викладено висновок що військовий збір не стягується з ОГД військовослужбовця, оскільки він брав безпосередню участь у проведенні АТО до самого моменту його звільнення.
ОСОБА_1 брав безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (далі - бойові дії або заходи), перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора у зв`язку з чим отримав травми, поранення та захворювання.
На період дії воєнного стану особливості оподаткування військовим збором було врегульовано Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, які беруть безпосередню участь у бойових діях в умовах воєнного стану» від 19.06.2022 (Закон № 2308-IX), який набрав чинності 09.07.2022, підпункт 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., №№ 13-17, ст. 112) після абзацу другого доповнено новим абзацом такого змісту:
"У період дії правового режиму воєнного стану не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації".
На підставі вищевикладеного з ОГД, яке було сплачене ОСОБА_1 під час звільнення не утримується військовий збір
Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, встановив наступне.
Позивач має право на пільги, установлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій. 
Позивач в період з 30.05.2018 по 08.05.2023, проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 , що не є спірним у справі.
Матеріали справи містять копію контракту від 30.05.2018 щодо проходження позивачем військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу.
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 12 лютого 2025 року № 702 ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 30.05.2018 по 08.05.2023. Зазначено також, що з 18.05.2022 по 16.02.2023 перебував в місцях несвободи внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
Приписом Військової частини НОМЕР_1 від 8 травня 2023 року № 12/151 позивачу запропоновано 8 травня 2023 року відбути до Окремого контрольно-пропускного пункту “ ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до копії витягу з наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Про особовий склад) від 30 березня 2023 року № 44-ВВ старшого сержанта ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні начальника НОМЕР_3 прикордонного загону, вирішено вважати таким, що перебував на стаціонарному лікуванні у Головному військово-медичному клінічному центрі (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України, м. Київ, з 17 лютого 2023 року та у санаторії “Немирів” з 7 березня 2023 року по 28 березня 2023 року.
Згідно з витягами з наказів начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Про особовий склад) від 10 квітня 2023 року № 9-ВВ вирішено: - надати частину щорічної основної відпустки старшому сержанту ОСОБА_1 перебуває у розпорядженні начальника НОМЕР_3 прикордонного загону, тривалістю 10 (десять) календарних днів з 12 квітня 2023 року та наданням 3 дня на дорогу до Полтавської області; - надати відпустку за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення старшому сержанту ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні начальника НОМЕР_3 прикордонного загону, тривалістю 10 (десять) календарних днів з 30 березня 2023 року.
Відповідно до витягу з наказу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (Про особовий склад) від 8 травня 2023 року № 250-ОС вирішено виключити зі списків особового складу та всіх видів забезпечення старшого сержанта ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні начальника НОМЕР_3 прикордонного загону (остання займана посада інспектор прикордонної служби 3 категорії - номер обслуги протитанкової групи відділення вогневої підтримки відділу прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_3 ” (тип Б)), та згідно наказу Голови Державної прикордонної служби України від 21.04.2023 №561-ОС вибуває для подальшого проходження служби до Окремого контрольно-пропускного пункту “Київ” Державної прикордонної служби України, м. Бориспіль, з 8 травня 2023 року.
Відповідач-1 надав розрахункові листи позивача за період з червня 2018 року по травень 2023 року, з яких випливає, що ВЧ НОМЕР_1 компенсувався позивачу військовий збір, а саме: в період 2018 року: за червень в липні в розмірі – 114,57 грн.; за липень в серпні в розмірі – 7.06 грн.; за вересень в жовтні в розмірі – 37,12 грн.; за жовтень в листопаді в розмірі – 300,44 грн.; за листопад в грудні в розмірі – 158,73 грн.; в період 2019 року: за грудень 2018 року в січні 2019 року в розмірі – 231,93 грн.; за січень в лютому в розмірі – 272,26 грн.; за лютий в березні розмірі – 290, 81 грн.; за березень в квітні в розмірі – 297, 53 грн.; за квітень в травні в розмірі – 422,33 грн.; за травень в червні в розмірі – 275,25.; за червень в липні в розмірі – 103,37 грн.; за липень в серпні в розмірі – 124,16 грн.; за серпень у вересні в розмірі – 228,01 грн.; за вересень в жовтні в розмірі – 290,52 грн.; за жовтень в листопаді в розмірі – 297,67 грн.; за листопад в грудні в розмірі – 328,60 грн.; в період 2020 року: за грудень 2019 року в січні 2020 року в розмірі – 607,69 грн.; за січень в лютому в розмірі – 423,49 грн.; за лютий в березні в розмірі – 323,78 грн.; за березень в квітні в розмірі – 202,73 грн.; за квітень в травні в розмірі – 244,24 грн.; за травень в червні в розмірі – 308,21 грн.; за червень в липні в розмірі – 261,52 грн.; за липень в серпні в розмірі – 214,37 грн.; за серпень в жовтні в розмірі – 361,61 грн.; за вересень в листопаді в розмірі – 178,70 грн.; за жовтень в грудні в розмірі – 161,40 грн.; в період 2021 року: за листопад 2019 року в січні 2020 року в розмірі – 142,96 грн.; за грудень 2019 року в лютому 2020 року в розмірі – 166,11 грн.; за січень в березні в розмірі – 185,25 грн.; за лютий в квітні в розмірі – 138,05 грн.; за квітень в травні в розмірі – 180,19 грн.; за травень в червні в розмірі – 344,69 грн.; за червень в липні в розмірі – 155,04 грн.; за липень в серпні в розмірі – 153,83 грн.; за серпень у вересні в розмірі – 24,48 грн.; за жовтень в листопаді в розмірі – 5,92 грн.; за листопад в грудні в розмірі – 26,78 грн.; у період 2022 року:
за грудень 2021 року в січні 2022 року в розмірі 52,12 грн.; за січень в лютому в розмірі 201,18 грн; за лютий в квітні в розмірі – 176,58 грн. 
Військова частина НОМЕР_1 суду надала довідки № 174, 175, 176, 177 від 15 лютого 2025 року про грошове забезпечення та інші види винагород щодо позивача за 2020, 2021, 2022 і 2023 роки, в яких наявні відомості про виплату позивачу винагороди АТО/ОСС з січня 2020 року по лютий 2022 рік (окрім виплат у листопаді 2020 року і жовтні 2021 року).
Наведене також підтверджується розрахунковими листами позивача і наданими позивачем архівними відомостями.
Військова частина НОМЕР_2 надала до суду копії архівних відомостей щодо позивача за період з січня 2023 року по грудень 2023 року і з січня 2024 року по грудень 2024 року, з яких випливає, що в період з 01.06.2023 до 30.11.2024 позивачу не виплачувалася винагорода за бойове чергування. Також за період проходження служби у ВЧ НОМЕР_2 позивачу не здійснювалася компенсація військового збору.
Відповідно до копії виписного епікризу з медичної картки стаціонарного хворого № 1546 від 09.07.2024 Державного закладу “Центр психічного здоров`я та реабілітації “Лісова поляна”, позивач знаходився в ДЗ “ЦПЗРВ “Лісова поляна” з 11.06.2024 по 09.07.2024.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 3 квітня 2003 року № 661-IV, умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону № 2232-XII, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі ст. 40 Закону № 2232-XII, гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «;Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Основним Законом, що відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Зі змісту пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 2011-ХІІ вбачається, що дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно з частинами 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року №1294 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Приписами пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.06.2008 за № 537/15228, затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі – Інструкція № 425), яка була чинною на момент нарахування та виплати Військовою частиною НОМЕР_1 на користь позивача грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у лютому 2018 року.
Інструкція № 425, втратила чинність на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України № 558 від 25.06.2018. В свою чергу даним наказом затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі – Інструкція № 558).
Пунктом 1.2 Інструкції № 425 визначено, що у цій Інструкції наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: грошове забезпечення - це гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. 
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення; місячне грошове забезпечення - це грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.
До складу місячного грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та премія); штатна посада - посада, визначена у штаті органу Держприкордонслужби, статус якої визначається встановленим за нею найвищим військовим званням і посадовим окладом.
Згідно з положеннями підпунктів 3.7.1, 3.7.2., 3.7.4 пункту 3.7 розділу ІІІ “Додаткові види грошового забезпечення” Інструкції № 425 військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за їх рапортом за місцем штатної служби на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби, а начальникові (командирові) - на підставі наказу вищого начальника (командира) із зазначенням у ньому розміру допомоги
Розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Відповідно до підпункту 4.10.1. пункту 4.10 Інструкції № 425 військовослужбовцям, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Згідно підпунктом 4.9.10 пункту 4.9 Інструкції № 425 грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, провадиться, виходячи з місячного розміру грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день звільнення з військової служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Відповідно до п. 2. Інструкції № 558 грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Місячне грошове забезпечення складається із: основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням); щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).
При визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.
Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. 
Приймаючи постанову від 06 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків.
«Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону № 2011 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць.»
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом зокрема у постановах від 16 травня 2019 року у справі №826/11679/17, 31 липня 2019 року справа №826/3398/17, 22 жовтня 2019 року справи №826/2447/18 та №520/3505/19, 31 жовтня 2019 року у справі №826/3397/17, від 05 червня 2024 року справа № 200/4950/21, тощо.
Щодо нарахування та виплата позивачу недоотриманого грошового забезпечення у вигляді утриманого військового збору, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 14.1.48 пункту 14.1 статті 14 ПК України заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом. 
Згідно з п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
У відповідності до пп. 1.7 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.
Тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС).
Порядок підтвердження статусу зазначених осіб з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором визначається Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України покладені на нього пунктом 1 Розділу II Прикінцеві положення Закону №548 обов`язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цим законом у двомісячний строк не виконав. 
У Постанові Кабінету Міністрів країни від 30 грудня 2015 №1161 “Про порядок підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції та/або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором” (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ №650 від 22.08.2018) вказано наступне.
Відповідно до підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України Кабінет Міністрів України постановлено:
Установити, що підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь: в антитерористичній операції, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки про залучення таких осіб до проведення антитерористичної операції та наказів оперативного штабу з управління антитерористичною операцією про прибуття (вибуття) таких осіб до (із) складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції; у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів Генерального штабу Збройних Сил України про залучення до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, витягів з наказів Командувача об`єднаних сил, командирів оперативно-тактичних угруповань про прибуття (вибуття) до (з) районів здійснення таких заходів.
Зазначені документи командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів), керівники установ, організацій та підприємств, у складі яких проходять службу чи працюють особи, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції та/або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), подають до відповідної бухгалтерської служби для здійснення розрахунків.
Суд зазначає, що винагорода за безпосередню участь в АТО виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах. Так, зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі. В подальшому, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, Головним управлінням МВС України в області видається відповідний наказ, який, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеної за безпосередню участь у проведенні АТО.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.08.2018 у справі № 820/4770/16, від 31.07.2019 у справі №812/1962/17, від 06.02.2020 у справі №812/793/17, від 13.02.2020 у справі №360/2447/19.
Так, Верховний Суд у постанові від 20 липня 2022 року у справі №820/2720/17 зазначив, що доходи військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу, отримані у вигляді грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) з 09.09.2015 на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції, не підлягають оподаткуванню військовим збором.
Указом Президента України від 30 квітня 2018 року № 116/2018 вирішено ввести в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року "Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях".
Отже, з 24.02.2022 діє правовий режим воєнного стану, а не “період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС)”.
Отже, з 24.02.2022 по 08.07.2022 абзац другий пп. 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а грошове забезпечення, зокрема, військовослужбовців, підлягало оподаткуванню військовим збором.
Законом України від 19 червня 2022 року № 2308-IX “Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, які беруть безпосередню участь у бойових діях в умовах воєнного стану”, який набрав чинності 09.07.2022, підпункт 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., №№ 13-17, ст. 112) після абзацу другого доповнено новим абзацом такого змісту: "У період дії правового режиму воєнного стану не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації".
Тобто, змінами запроваджено, що не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення військовослужбовців тільки за час безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, а не за весь час перебування на військові службі в період дії правового режиму воєнного стану.
Подібна правова позиція викладена в судових рішеннях Верховного Суду від 16 вересня 2020 року справа №812/942/17, від 27 квітня 2020 року справа № 812/639/18, від 17 березня 2021 року справа №812/1471/16.
Матеріали справи свідчать, що у період з 30.05.2018 до 23.02.2022 відповідачем-1 позивачеві нараховувалася компенсація військового збору.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що матеріали справи не містять доказів неправильного нарахування або безпідставного не нарахування компенсації військового збору за спірний період. 
Крім того, матеріали справи не містять доказів, що позивач у період з 30.05.2018 до 23.02.2022 безпосередньо брав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції. 
З 18.05.2022 по 16.02.2023 позивач перебував у місцях несвободи внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Доказів безпосередньої участі позивача в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації з 17.02.2023 до суду не надано.
З огляду вище зазначені норми діючого законодавства та встановлені обставини у справі, у суду відсутні підстави вважати, що були порушені права позивача щодо компенсації військового збору.
Щодо невиплати винагороди пропорційно дням виконання обов`язків за посадами (у тому числі тимчасового виконання обов`язків за посадами) у складі сил та засобів здійснення заходів із ЗНБО, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року №18 “Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських” за період з 19.08.2020 по 23.02.2022, колегія суддів зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 “Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських” (далі – Постанова № 18), у редакції Постанови КМУ № 741 від 29.07.2020, установлено, що за час участі у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, у воєнних конфліктах, інших заходах в умовах особливого періоду військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується винагорода в порядку, визначеному керівниками відповідних державних органів за:
- безпосередню участь в антитерористичній операції, у воєнних конфліктах, інших заходах в умовах особливого періоду, - в розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, у межах бюджетних призначень пропорційно часу участі в антитерористичній операції, у воєнних конфліктах, інших заходах в умовах особливого періоду;
- створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях - в розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів.
Отже, передбачена Постанова № 18 винагорода виплачується за час безпосередньої участі у вказаних заходах, зокрема, участь в антитерористичній операції, у воєнних конфліктах, інших заходах в умовах особливого періоду або створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.
У спірному періоді з 19.08.2020 по 23.02.2022 позивач отримував винагороду (винагорода АТО/ОСС), пропорційно дням виконання обов`язків за посадами під час участі у складі сил та засобів здійснення заходів АТО, що підтверджується матеріалами спарви.
Щодо посилання скаржника на наказ від Міністерстваоборони України від 18.09.2020 № 340, колегія суддів зазначає, що зазначеним наказом відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських», затверджено, зокрема, Порядок виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.
Позивач, проходив військову службу в Державній прикордонній службі України.
Отже, вказаний порядок розповсюджується саме на військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, до яких позивач не належить.
З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що були порушені права позивача на отримання вказаної винагороди за період з 19.08.2020 по 23.02.2022.
Щодо невиплати винагороди за бойове чергування за час, який зазначено у журналах про бойове чергування з 01.06.2023 по 30.11.2024, колегія суддів зазначає наступне.
За положеннями п. 3 розділу IV Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказ Міністерства внутрішніх справ України 25 червня 2018 року № 558, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 року за № 854/32306 (далі – Інструкція №558), передбачено, що військовослужбовцям, які входять за розрахунком до складу прикордонних нарядів, передбачених Інструкцією про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19 жовтня 2015 року № 1261, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1391/27836; екіпажів літаків, вертольотів, кораблів, катерів, що виконують завдання з охорони державного кордону територіального моря та виключної (морської) економічної зони України, за час бойового чергування (бойової служби) виплачується винагорода в розмірі до 20 відсотків посадового окладу, обчисленого в установленому порядку за 13 тарифним розрядом, установленим у додатку 1 до постанови № 704 на місяць.
Винагорода виплачується в таких розмірах: 1) військовослужбовцям, які входять до складу екіпажів літаків і вертольотів, - 3 відсотки посадового окладу за кожний здійснений під час чергування виліт, пов`язаний із забезпеченням проведення підрозділами охорони державного кордону, силами Морської охорони заходів для недопущення на територію України диверсійно-розвідувальних груп, збройних формувань та засобів терору, але не більше 20 відсотків на місяць; 2) військовослужбовцям, які входять до складу екіпажів кораблів, катерів, та військовослужбовцям, направленим відповідно до наказу на ці кораблі та катери для виконання обов`язків тимчасово відсутніх членів екіпажу, за час бойового чергування (бойової служби) - 4 відсотки посадового окладу за кожну повну добу чергування (служби), але не більше 20 відсотків на місяць; 3) військовослужбовцям, які входять за розрахунком до складу прикордонних нарядів, за час бойового чергування (бойової служби) - 3 відсотки посадового окладу за кожне чергування (несення служби), але не більше 20 відсотків на місяць.
Винагорода за бойове чергування (бойову службу) виплачується за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказів відповідного начальника (командира) органу Держприкордонслужби. Підставою для видання наказу є рапорти відповідних начальників (командирів) підрозділів, у яких зазначаються посада, прізвище та ініціали військовослужбовців, які залучалися до несення бойового чергування (бойової служби), кількість чергувань (вилітів) та загальний відсоток для встановлення розміру винагороди.
У п. 3 глави 1 розділу I Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2015 № 1261, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 6 листопада 2015 року за № 1391/27836 визначено, що прикордонним нарядом є одна або кілька озброєних чи спеціально екіпірованих уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, які безпосередньо виконують завдання з охорони державного кордону України або здійснюють інші повноваження у випадках, передбачених Законом України "Про Державну прикордонну службу України".
З пояснень позивача забачається, що відповідачем виплачувалась винагорода за бойове чергування за окремі періоди. 
Проте, на думку позивача за іншій час проходження служби виплати винагороди не було не зважаючи на бойове чергування позивача, що підтверджується відмітками у журналах про бойове чергування.
Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містить доказів (документального підтвердження) про бойове чергування позивача у період з 01.06.2023 по 30.11.2024 в ОКПП “Київ”.
Відповідно до відповіді відповідача, позивач не отримував винагороду за бойове чергування (бойову службу), так як у період військової служби в ОКПП “Київ” не виконував відповідні обов`язки у складі прикордонних нарядів, передбачених Інструкцією про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19 жовтня 2015 року №1261, тому відповідно, інформація та документи про бойове чергування Позивача з 01.06.2023 по 30.11.2024 в ОКПП “Київ” відсутня. 
Зазначене спростовує доводи позивача про наявність відміток у журналах про бойове чергування.
З огляду на викладене, у суду відсутні підстави вважати, що були порушені права позивача і в цій частині позовних вимог.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України “Про судоустрій і статус суддів” встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (заява № 65518/01; пункт 89), “Проніна проти України” (заява № 63566/00; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 р. у справі № 200/574/25 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 р. у справі № 200/574/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 10 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.А. Блохін

І.В. Геращенко