КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 362/5675/23
номер провадження 22-ц/824/1985/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
за участю секретаря судового засідання	 Єфіменко І.О.,	
учасники справи: представник заінтересованої особи Матвійчук В.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2025 року /суддя Марчук О.Л./
у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , старший державний виконавець Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню частково, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа №362/5675/23 від 13.02.2025 року таким, що не підлягає виконанню частково, у зв`язку з добровільним частковим виконанням рішення суду поза межами виконавчого провадження.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено. /т. 1 а.с. 241-242/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що вона добровільно частково виконала рішення суду поза межами виконавчого провадження (надала платіжні інструкції на суми в гривнях та еквіваленті доларів США з призначенням платежу на виконання рішення суду); суд не дослідив надані докази добровільного виконання (платіжні інструкції від 16.04.2024 до 09.06.2025); з контексту заяви та доказів зрозуміло, що йдеться про обидва листи з урахуванням часткових платежів; суд неправильно застосував ч.2 ст.432 ЦПК України, не визнавши часткове припинення обов`язку боржника через добровільне виконання; стягувач не повідомив виконавця про отримані платежі, що може призвести до подвійного стягнення. Посилалася на практику Верховного Суду (постанови від 19.01.2023 №824/2/22, від 31.10.2024 №824/2/22 та інші) про обов`язок суду встановлювати факти відсутності зобов`язання боржника після рішення, баланс інтересів сторін.

Апелянт в судове засідання не з`явилась, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за її відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2024 року (набрало законної сили) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики: еквівалент 2083,70 доларів США (сплачується в гривнях за курсом НБУ на день платежу) та 106 290,17 грн. Видано два виконавчі листи від 13.02.2025. Постановами від 04.07.2025 відкрито виконавчі провадження НОМЕР_1 та НОМЕР_2. Заявниця подала заяву про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню частково, посилаючись на добровільні платежі поза провадженням (платіжні інструкції на суми в гривнях та еквіваленті доларів США).
Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції вірно керувався ч.2 ст.432 ЦПК України про те, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням чи з інших причин; ст.ст. 258-261 ЦПК України про повноту розгляду.
Судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що не встановлено відсутності обов`язку боржника через припинення чи інші причини; добровільне виконання поза провадженням не є підставою для визнання листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки боржник може сплатити безпосередньо у виконавчому провадженні для уникнення спорів щодо зарахування (особливо для доларової частини за курсом на день платежу); саме повна сплата у виконавчому провадженні є підставою для закінчення виконавчих дій.
З таким висновком суду апеляційний суд погоджується з таких підстав.
Доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування обставин та ігнорування доказів добровільного виконання (платіжні інструкції) не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції мотивовано вказав, що добровільне виконання поза провадженням не є безумовною підставою для визнання листа таким, що не підлягає виконанню за ч.2 ст.432 ЦПК України. Надані платіжні інструкції не спростовують можливості спорів, а суд не зобов`язаний витребувати додаткові докази за відсутності конкретизації заяви. Суд не має підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню при оплаті поза провадженням без згоди стягувача чи підтвердження зарахування. При цьому стягувач не позбавлена можливості звернення до виконавця та надання платіжних документів для зарахування.
Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування ч.2 ст.432 ЦПК України також не обґрунтовані, оскільки відсутність обов`язку боржника не встановлена безспірно, а заява не конкретизована щодо листів та сум, відсутні взаєморозрахунки.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та ґрунтуються на неправильному тлумаченні ст. 432 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23липня 2025 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2025 року - залишити без змін.
Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: