ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/999/25  Номер провадження 22-ц/814/2751/25	Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Карпушина Г. Л., Панченка О. О.
розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Хлистун Ірини Миколаївни
на рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2025 року, ухвалене в місті Полтава під головуванням судді Яковенко Н. Л., 
у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
в с т а н о в и в:
У лютому 2025 року представник ПрАТ «СК «АРКС» звернувся до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 , у якому просив про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 16 056,87 грн. 
Позов мотивовано тим, що 11.06.2021 між ПрАТ «СК «АРКС» та ПрАТ «Київський картонно-паперовий комбінат» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 74/13/2021/706а1к5, предметом якого є транспортний засіб - напівпричіп Schmitz, державний номерний знак НОМЕР_1 .
06.12.2021 з вини відповідача відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля VOLVO з напівпричепом Schmitz, державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого було пошкоджено напівпричіп Schmitz, державний номерний знак НОМЕР_1 , що був застрахований за договором добровільного страхування. 
Загальний розмір страхового відшкодування, виплаченого власнику пошкодженого транспортного засобу, склав 27 916,70 грн. 
На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «УПСК» з лімітом відповідальності в розмірі 130 000 грн та з визначенням франшизи в сумі 2 600 грн. 
Вказував, що ПрАТ «УПСК» було розраховано страхове відшкодування на суму 11 859,83 грн, невідшкодованою залишилася сума 16 056,87 грн, яка підлягає стягненню з відповідача.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2025 року позов ПрАТ «СК «АРКС» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АРКС» 16 056,87 грн суми сплаченого страхового відшкодування, 3 028 грн судового збору, всього стягнуто 19 084,87 грн. 
Рішення суду мотивовано тим, що позивач виплатив потерпілій особі страхове відшкодування, а тому до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Хлистун І. М. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «АРКС» відмовити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що в позовній заяві чітко зазначено, що йдеться про перехід права вимоги в межах виплаченої суми страхового відшкодування, що є ознакою саме суброгації, тому позивач був зобов`язаний довести всі складові цивільно-правової відповідальності відповідача: факт шкоди, протиправність поведінки, причинно-наслідковий зв`язок та розмір шкоди. 
Проте, позивачем не було надано належних i допустимих доказів на підтвердження розміру завданих збитків та необхідності повної заміни тенту напівпричепа Schmitz. Позивачем не було складено кошторису витрат відновлювального ремонту, не проведено транспортно-товарознавчу експертизу пошкодженого транспортного засобу, що є прямим порушенням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Мін`юсту та Фонду державного майна № 142/5/2092 від 24.11.2003.
Вказує, що без надання зазначених документів неможливо достовірно встановити необхідність повної заміни тенту та відповідно обґрунтувати суму збитків. 
Зазначає, що відповідач ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про проведення огляду пошкоджень транспортного засобу, не запрошувався для участі у складенні акту оцінки, що є порушенням його процесуальних прав та принципу змагальності сторін.
Звертає увагу на те, що позивач замінив тент на новий, проте не передав відповідачу пошкоджене майно, що призвело до безпідставного збагачення позивача та необґрунтованого отримання ним подвійної вигоди.
Вказує також на пропуск позивачем загального строку позовної давності, який становить три роки i починає свій перебіг з моменту настання страхової події - 06.12.2021, в той час як позов подано лише 10.02.2025, тобто за межами строку давності, а запровадження карантину або воєнного стану, на думку апелянта, не зупиняє строків позовної давності у спорах щодо суброгації, що цілком узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.11.2022 у справі № 753/7345/20. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ «СК «АРКС» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Хлистун І. М. подала відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій просить задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених в ній.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
По справі встановлено, що 11.06.2021 між ПрАТ «СК «АРКС» та ПрАТ «Київський картонно-паперовий комбінат» укладеного Договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 74/13/2021/706а1к5, за умовами якого застраховано транспортний засіб - напівпричіп Schmitz, державний номерний знак НОМЕР_1 (а. с. 24-33). 
06.12.2021 о 16:15 год на 444км+100м траси М-03 Київ-Харків-Довжанський ОСОБА_1 , керуючи т/з Volkswagen LT 35, д.н.з. НОМЕР_2 , здійснив стоянку на узбіччі дороги, залишивши т/з, не вживши всіх заходів, чим порушив пункт 15.12 ПДР України, в результаті чого допустив самовільний рух автомобіля, який здійснив наїзд на припаркований позаду автомобіль Volvo FH, д.н.з. НОМЕР_3 , з напівпричепом Schmitz SCS 24l, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження. 
Постановою Валківського районного суду Харківської області від 22.12.2021 у справі № 615/1888/21, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, а саме: порушення вимог п. 15.12 ПДР України, що призвело до пошкодження тенту напівпричепа Schmitz SCS 24l, д.н.з. НОМЕР_1 (а. с. 12). 
Згідно частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
На дату ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «УПСК» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/009201082, яким було забезпечено належний відповідачу автомобіль марки Volkswagen LT 35, д.н.з. НОМЕР_2 . Ліміт відповідальності за даним полісом за шкоду, заподіяну майну - 130 000 грн, за шкоду життю та здоров`ю - 260 000 грн, розмір франшизи - 2 600 грн (а. с. 35).
На підставі заяви ПрАТ «Київський картонно-паперовий комбінат» про подію та виплату № 1.03.21.0029505 від 06.12.2021 позивачем було здійснено розрахунок страхового відшкодування та виплачено відшкодування в розмірі 27 916,70 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 852644 від 17.12.2021 (а. с. 11, 15, 16, 19-20). 
На підставі заяви про оплату страхового відшкодування № СУ/010038/3 від 14.02.2022 ПрАТ «УПСК» в порядку регресу здійснило виплату на користь ПрАТ «СК «АРКС» у розмірі 11 859,83 грн згідно з полісом № АР/9201082 (а. с. 36). 
14.08.2024 ПрАТ «СК «АРКС» направлено на адресу ОСОБА_1 претензію про сплату різниці між розміром відшкодування потерпілому майнової шкоди та страховою виплатою у сумі 16 056,87 грн (а. с. 10), яка в добровільному порядку відповідачем виконана не була, а тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Серед способів захисту цивільних прав, відповідно до пункту 8 частини другої статті 16 ЦК України, передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. 
Положеннями частин першої, другої статті 1166 ЦК України встановлено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV, який діяв на час виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).
Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV).
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За змістом статті 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. 
Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи (частина друга статті 12 Закону № 1961-IV).
Випадки, коли шкода не відшкодовується страховиком, передбачено статтею 32 Закону № 1961-IV, яка розширеному тлумаченню не підлягає. 
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 сформовано правовий висновок, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). 
Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. 
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21)).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
У випадку, якщо йде мова лише про відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, потрібно застосовувати норми статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу), додатково - приписи статті 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, шкоди (див. постанову Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 755/518/19 (провадження № 61-22992св19)).
У справі, що переглядається апеляційним судом, встановлено, що сума матеріального збитку, завданого пошкодженням напівпричепа Schmitz SCS 24l, д.н.з. НОМЕР_1 , оціненого на підставі розрахунку страхового відшкодування страховиком потерпілої особи - ПрАТ «СК «АРКС», становить 27 916,70 грн, яке було сплачено позивачем 17.12.2021 на рахунок ТОВ «ШМІТЦ КАРГОБУЛ УКРАЇНА», що здійснювало відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу (а. с. 15-18, 11).
Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
14.06.2022 між АТ «СК «АРКС» та страховиком відповідача - ПрАТ «УПСК» укладено угоду про здійснення страхового відшкодування, згідно якої досягнуто згоди про виплату страхового відшкодування за полісом ОСЦПВВНТЗ ПрАТ «УПСК» АР/9201082 у розмірі 10 673,85 грн з 11 859,83 грн - розміру страхового відшкодування, розрахованого в порядку Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а. с. 38). 
Позивач просить про відшкодування відповідачем, як особою, відповідальною за настання страхового випадку, в порядку статей 993, 1194 ЦК України різниці між розміром виплаченого потерпілому страхового відшкодування внаслідок пошкодження застрахованого напівпричепа Schmitz SCS 24l, д.н.з. НОМЕР_1 - 27 916,70 грн та розміром страхового відшкодування відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що відшкодовується страхувальником відповідача за вирахуванням обов`язкової франшизи - 2 600 грн та фізичного зносу транспортного засобу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, відповідно до статей 12, 29 Закону № 1961-IV.
Згідно пункту 1.6 розділу I Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за № 1074/8395 (далі - Методика), фізичний знос КТЗ (його складників) - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників).
Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості) (пункт 2.4 розділу І Методики).
Фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації. Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв`язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників (пункт 3.9 розділу ІІІ Методики).
Згідно пункту 7.38 розділу VII Методики значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.
Винятками стосовно використання зазначених вимог є: а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний); б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини)); в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ; г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики (пункт 7.39 розділу VII Методики).
Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, на момент ДТП 11.06.2021 напівпричеп Schmitz SCS 24l, д.н.з. НОМЕР_1 , 2018 року випуску, не перевищив 4 річний строк експлуатації, винятків, встановлених пунктом 7.39 розділу VII Методики по справі не встановлено, тому коефіцієнт фізичного зносу при розрахунку страхового відшкодування внаслідок пошкодження даного транспортного засобу відповідно до статті 29 Закону № 1961-IV дорівнює нулю, а отже, відшкодуванню відповідачем підлягає лише сума франшизи - 2 600 грн.
Задовольняючи повністю позовні вимоги АТ «СК «АРКС», суд першої інстанції вказаного не врахував, допустив порушення норм матеріального права та вищенаведену практику Великої Палати Верховного Суду не врахував, що призвело до помилкового вирішення справи. 
За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні зі зменшенням суми стягнення з відповідача на користь АТ «СК «АРКС» в порядку суброгації до 2 600 грн. 
В іншій частині позовних вимог сума відшкодування не перевищує ліміт відповідальності страховика ПрАТ «УПСК» - 130 000 грн на одного потерпілого та покладення на відповідача, який застрахував свою цивільну відповідальність та сплачує страхові платежі, обов`язку з відшкодування такої шкоди суперечить вимогам Закону № 1961-IV та меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, тому у задоволенні таких позовних вимог слід відмовити.
Даючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, а відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, що діяв на час звернення позивача до суду з цим позовом та був виключений Законом України від 14 травня 2025 року № 4434-IX, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Отже, загальна позовна давність тривалістю у три роки, встановлена статтею 257 ЦК України, на час звернення позивача до суду 10.02.2025 не сплинула, оскільки з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року на всій території України діяв карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а з 22 лютого 2022 року введений воєнний стан, тому цей час не входить в перебіг позовної давності за вимогами позивача, як вірно зазначив суд першої інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги на вирішення справи не впливають та не беруться до уваги апеляційним судом.
Відповідно до вимог частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13 травня 2025 року ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, тож у відповідній частині судовий збір підлягає стягненню з позивача в дохід держави, в іншій частині судовий збір необхідно прийняти на рахунок держави.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Хлистун Ірини Миколаївни - задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2025 року змінити, зменшивши суму стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до 2 600 грн.
В іншій частині позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2025 року скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Змінити розподіл судових витрат. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» 490,53 грн судового збору за подання позовної заяви.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» в дохід держави 3 044,95 грн судового збору за подання апеляційної скарги, в іншій частині судовий збір в розмірі 588,05 грн прийняти на рахунок держави.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя       С. Б. Бутенко

Судді         Г. Л. Карпушин

О. О. Панченко