ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року	Львів	Справа № 140/8437/24 пров. № А/857/4941/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді          Шавеля Р.М.,
суддів                              Бруновської Н.В. та Довгої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській обл. на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30.12.2024р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Володимирська фабрика гофротари» до Головного управління ДПС у Волинській обл. про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення щодо застосування пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності (суддя суду І інстанції: Денисюк Р.С., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 30.12.2024р., м.Луцьк; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-
В С Т А Н О В И В:

08.08.2024р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Володимирська фабрика гофротари» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення відповідача Головного управління /ГУ/ ДПС у Волинській обл. № 0196850709 від 18.07.2024р. про застосування пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності /ЗЕД/; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Волинській обл. на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн. (а.с.1-7, 40).

Згідно ухвали суду від 19.08.2024р. вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в судове засідання за наявними матеріалами (а.с.42 і на звороті).

Відповідно до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30.12.2024р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення відповідача ГУ ДПС у Волинській обл. № 0196850709 від 18.07.2024р.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 3028 грн. сплаченого судового збору (а.с.75-78).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ДПС у Волинській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.83-86).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що посадовими особами ДПС проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Володимирська фабрика гофротари», за результатами якої складено Акт перевірки № 15479/07-09/38485617 від 12.06.2024р.
Під час перевірки виявлено порушення позивачем встановлених законодавством строків розрахунків у сфері ЗЕД по контракту № 26062023 від 20.06.2023р., укладеного з нерезидентом TIRUNA S.L, що є порушенням п.3 ст.13 Закону України «Про валюту та валютні операції» та п.14-2 постанови правління Національного банку України № 18 від 24.02.2022р. Вказане порушення є підставою для нарахування пені за кожен день прострочення.
Наголошує на тому, що позивач на момент проведення перевірки не представив документи на підтвердження форс-мажорних обставин.

Позивач ТзОВ «Володимирська фабрика гофротари» скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення, яке також відповідає усталеній судовій практиці по наведеній категорії справ (а.с.103-112).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, відповідач ГУ ДПС у Волинській обл. провів документальну позапланову перевірку ТзОВ «Володимирська фабрика гофротари» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за результатами якої складено Акт перевірки № 15479/07-09/38485617 від 12.06.2024р. (а.с.12-16).
Згідно висновків перевірки позивач допустив порушення вимог п.3 ст.13 Закону України «Про валюту та валютні операції» та п.14-2 постанови правління Національного банку України № 18 від 24.02.2022р. в частині порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД по контракту № 26062023 від 20.06.2023р., укладеного з нерезидентом TIRUNA S.L. (Іспанія).
Проведеною перевіркою встановлено, що ТзОВ «Володимирська фабрика гофротари» провело оплату по вказаному контракту на загальну суму 30362 євро.
Зокрема, згідно платіжної інструкції в іноземній валюті № 81 від 22.08.2023р. сплачено кошти на суму 15181 євро (605554 грн. 91 коп.), із граничним терміном надходження товарів - 17.02.2024р.; згідно платіжної інструкції в іноземній валюті № 106 від 26.02.2024р. сплачено кошти на суму 15181 євро (630964 грн. 87 коп.), із граничним терміном надходження товарів - 23.08.2024р.
Водночас, товари на суму 15181 євро (по першому платежу) надійшли від нерезидента з порушенням граничних термінів, зокрема, згідно митної декларації № 24UA205100003238U9 від 16.04.2024р. ввезено на України товари на загальну суму 30362 євро (1274226 грн. 34 коп.).
02.07.2024р. позивач подав заперечення на вказаний Акт перевірки (а.с.21).
Листом № 11329/6/03-20-07-09-06 від 18.07.2024р. податковий орган за наслідками розгляду заперечення підтвердив правильність висновків Акту перевірки (а.с.64).
На підставі Акта перевірки відповідач ГУ ДПС у Волинській обл. прийняв податкове повідомлення-рішення № 0196850709 від 18.07.2024р. про нарахування пені за порушення у сфері ЗЕД в сумі 109555 грн. 34 коп. (а.с.9-11).

Вирішуючи наведений спір та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД по контракту № 26062023 від 20.06.2023р. в період з 18.02.2024р. по 16.04.2024р. відбулося внаслідок настання форс-мажорних обставин, які належним чином є підтвердженими уповноваженими органами, що, в свою чергу, виключає можливість нарахування пені за цей період за допущене порушення.
Дійсно на момент проведення перевірки у позивача не було наявного сертифікату про підтвердження форс-мажорних обставин. Однак, до заперечення на Акт перевірки, який подано позивачем у встановлені строки, підприємство долучило відповідний сертифікат від 24.06.2024р., який належним чином підтвердив форс-мажорні обставини.
Разом з тим, рішення за наслідками розгляду заперечення взагалі не містить спростування та обґрунтувань того, чому засвідчені у поданому документі обставини не можуть бути взяті до уваги контролюючим органом.
Також позивач не позбавлений можливості подати будь-які належні та допустимі докази безпосередньо в судове засідання, а не лише податковому органу.
У розглядуваній справі відповідач не надав доказів, які б беззаперечно спростовували зафіксовані в поданих позивачем документах форс-мажорні обставини в період з 18.02.2024р. по 16.04.2024р.

          Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявленого позову є правильними, оскільки ґрунтуються на фактичних обставинах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Ключовим питанням у цій справі є правомірність нарахування пені за порушення резидентом строків розрахунків в іноземній валюті.

Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ, встановлення відповідальності за порушення ними валютного законодавства визначені Законом України № 2473-VIII від 21.06.2018р. «Про валюту та валютні операції» (надалі - Закон № 2473-VIII).
Відповідно до приписів ч.1 ст.13 Закону № 2473-VIII Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів (частина перша). Національний банк України має право встановлювати винятки та (або) особливості запровадження цього заходу захисту для окремих товарів та (або) галузей економіки за поданням Кабінету Міністрів України.
Частиною 3 ст.13 Закону № 2473-VIII передбачено, що у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
За окремими операціями з експорту та імпорту товарів граничні строки розрахунків, встановлені Національним банком України, можуть бути подовжені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, шляхом видачі висновку (ч.4 ст.13 Закону № 2473-VIII).

На виконання положень ст.13 Закону № 2473-VIII постановою Правління НБУ № 5 від 02.01.2019р. затверджено Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті.
Пунктом 21 розділу II цього Положення встановлено, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
Згідно з п.22 розділу II вказаного Положення граничні строки розрахунків, зазначені в пункті 21 розділу II цього Положення:
1) не поширюються на операцію з експорту, імпорту товарів (уключаючи незавершені розрахунки за операцією), сума якої (в еквіваленті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком на дату здійснення операції) є меншою, ніж розмір, передбачений статтею 20 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі - незначна сума), крім дроблення операцій з експорту товарів або дроблення валютних операцій;
2) застосовуються з урахуванням установлених Національним банком за поданням Кабінету Міністрів України, відповідно до абзацу другого частини першої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» (далі - Закон про валюту), винятків та (або) особливостей для окремих товарів, та (або) галузей економіки.
Відповідно до п.23 розділу II згаданого Положення розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного пунктом 21 розділу II цього Положення, з урахуванням вимог пункту 22 розділу II цього Положення, у повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 22 розділу II цього Положення стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в Україні в банку.

За приписами абз.1 ч.1 ст.20 Закону України № 361-IX від 06.12.2019р. «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (чинний з 28.04.2020р.) фінансові операції є пороговими, якщо сума, на яку здійснюється кожна із них, дорівнює чи перевищує 400 тисяч гривень або дорівнює чи перевищує суму в іноземній валюті, банківських металах, інших активах, еквівалентну за офіційним курсом гривні до іноземних валют і банківських металів 400 тисяч гривень на момент проведення фінансової операції.

24.02.2022р. Правління НБУ прийняло постанову № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану».
Постановою Правління НБУ № 68 від 04.04.2022р. внесено зміни до постанови № 18 від 24.02.2022р. шляхом доповнення її пунктами 14-2, 14-4. Зокрема, згідно з пунктом 14-2 цієї постанови граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 90 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05.04.2022р.
Пунктом 14-3 цієї постанови визначено випадки, на які граничні строки розрахунків, зазначені в пункті 14-2 цієї постанови, не поширюються, та умови застосування цих строків для окремих товарів та (або) галузей економіки.
Відповідно до п.14-4 вказаної постанови розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного в пункті 14-2 цієї постанови, з урахуванням вимог пункту 14-3 цієї постанови в повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 14-3 цієї постанови стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в банку в Україні.

Надалі постановою Правління НБУ № 113 від 07.06.2022р. «Про внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 24 лютого 2022 року № 18» змінено з 08.06.2022р. граничні строки розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами з 90 до 120 днів, а постановою Правління НБУ № 142 від 07.07.2022р. «Про внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 24 лютого 2022 року № 18» - з 120 до 180 днів з 09.07.2022р.

Частиною 5 ст.13 Закону № 2473-VIII установлено, що порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
У разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин.
Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту) (ч.6 ст.13 Закону № 2473-VIII).

Отже, порушення резидентом встановлених НБУ строків проведення розрахунків за зовнішньоекономічними операціями тягнуть за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором або ж вартості недопоставленого товару. При цьому, така пеня не нараховується в разі настання форс-мажору чи подання резидентом позовної заяви до суду про стягнення з нерезидента заборгованості. 

У розглядуваному випадку позивач не заперечує вказані у висновку Акту перевірки контролюючим органом порушення щодо строків розрахунків у сфері ЗЕД по контракту № 26062023 від 20.06.2023р., укладеного з нерезидентом TIRUNA S.L (граничний термін поставки товарів - 17.02.2024р. по платежу на суму 15181 євро). Однак, за твердженням позивача, вказана обставина стала наслідком настання форс-мажорних обставин, які належним чином підтверджені. Зазначені обставини виключають можливість застосування до підприємства штрафних санкцій у вигляді пені.

Матеріалами справи стверджується, що спірним податковим повідомленням-рішенням контролюючий орган нарахував позивачу пеню за порушення строків розрахунків ЗЕД з 18.02.2024р. по 16.04.2024р. в загальному розмірі 109555 грн. 34 коп.
Товари по контракту № 26062023 від 20.06.2023р., укладеному з нерезидентом TIRUNA S.L, із строком поставки 17.02.2024р., фактично поставлено 16.04.2024р. (МД № 24UA205100003238U9 від 16.04.2024р.) ( а.с.72).
Разом з тим, 24.06.2024 Польсько-Українською господарчою палатою за вих. PUIG/2024/WJ/06/65 надано підтвердження про те, що форс-мажорні обставини, які виникли з 16.02.2024р. по 16.04.2024р. (страйк польських фермерів), вплинули на порушення за дотриманням резидентом України граничних розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів по контракту № 26062023 від 20.06.2023р., укладеному з нерезидентом TIRUNA S.L. (а.с.22).
Вказаний документ видано уповноваженим органом, яким підтверджено неможливість вчасного виконання умов контракту позивачем через наявність форс-мажорних обставин.
У подальшому, наявність форс-мажорних обставин за період з 16.02.2024р. по 16.04.2024р. було підтверджено сертифікатом № 0700-24-1371 від 19.07.2024р., виданим Волинською торгово-промисловою палатою (а.с.24).

Відповідно до вимог ст.14-1 Закону України № 671/97-ВР від 02.12.1997р. «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Згідно з абз.3 ч.4 ст.14 цього Закону торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Із урахуванням викладеного, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка покликається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. 

Разом з тим, проведення страйку відноситься до одного із видів форс мажорних обставин.
У період з 16.02.2024р. по 16.04.2024р. відбувався страйк польських фермерів на кордоні з Україною (блокування всіх пунктів пропуску), що об`єктивно вплинуло на можливість своєчасного ввезення товарів в Україну, зокрема, на дотримання резидентом України граничних розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів по контракту № 26062023 від 20.06.2023р.
Отже, форс-мажорні обставини, які мали місце за період з 16.02.2024р. по 16.04.2024р., засвідчені відповідними сертифікатами уповноважених органів і мали безпосередній вплив на ввезення товарів на Україну згідно умов контракту № 26062023 від 20.06.2023р.

Підсумовуючи зазначене, під час судового розгляду встановлено та підтверджено належними доказами ту обставину, що порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД в рамках контракту № 26062023 від 20.06.2023р. в період з 16.02.2024р. по 16.04.2024р. відбулося внаслідок настання форс-мажорних обставин, що виключає можливість нарахування за цей період пені за допущене порушення.

Суд першої інстанції правильно наголосив на тому, що дійсно на момент проведення перевірки у позивача не було наявного сертифікату про підтвердження форс-мажорних обставин.
Однак, до заперечення на Акт перевірки позивач долучив відповідний сертифікат від 24.06.2024р., який належним чином підтвердив наявність форс-мажорних обставин (а.с.21-23).
Разом з тим, рішення за наслідками розгляду заперечення (лист № 11329/6/03-20-07-09-06 від 18.07.2024р.) взагалі не містить спростування та обґрунтувань того, чому засвідчені у поданому документі обставини не можуть бути взяті до уваги контролюючим органом (а.с.64).

В розглядуваному випадку для доведення підстав відсутності нарахування пені є не наявність сертифікату (він був поданий контролюючому органу разом із запереченнями до акту перевірки) на момент її проведення, а наявність фактів (обставин), які ним зафіксовані, що підтверджують наявність об`єктивних обставин, які виключають можливість застосування до резидента штрафних санкцій за порушення строків розрахунків в сфері ЗЕД.

За приписами п.44.6 ст.44 ПК України у разі, якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Водночас, норми податкового законодавства не обмежують період подання платником податків необхідних первинних документів лише часом проведення податкової перевірки, оскільки положення п.44.6 ст.44 ПК України визначають статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, однак не обмежують право платника довести в судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавалися ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучити до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів. В іншому випадку, обмеження судом предмету дослідження призвело би до неповноти дослідження та порушення справедливого балансу.
Отже враховуючи зазначене, позивач не позбавлений можливості подати будь-які належні та допустимі докази безпосередньо в судове засідання.

Таким чином, при розгляді заперечення відповідач повинен був взяти до уваги подані позивачем документи та надати їм належну правову оцінку, чого ним зроблено не було.
Верховний Суд у постанові від 10.01.2024р. у справі № 817/139/18 дійшов висновку, що доказами форс-мажорних обставин є будь-які докази за умови їх належності та допустимості, проте у відносинах щодо дотримання валютного законодавства єдиним доказом настання форс-мажору (обставини непереборної сили) є сертифікат ТПП України.
У розглядуваній справі відповідач не надав доказів, які б беззаперечно спростовували зафіксований в поданих позивачем документах факт наявності в період з 16.02.2024р. по 16.04.2024р. форс-мажорних обставин.

Щодо решти тверджень апелянта колегія суддів враховує, що норми Закону України «Про валюту та валютні цінності» не покладають обов`язку на резидента доводити факти спроб ввезення (вивезення) товару, а лише за певних умов - підтвердження наявності обставин, що унеможливлюють вчасне виконання договору (строків розрахунку) у сфері ЗЕД, що в розглядуваному випадку зроблено позивачем.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами висновки, встановлені під час перевірки, не надав належної оцінки документам, наданим позивачем на підтвердження наявності форс-мажорних обставин; висновки Акту перевірки та податкового повідомлення-рішення не враховують і не спростовують представлених доказів на підтвердження форс-мажорних обставин.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивач надав відповідачу відповідні документи, які свідчили про неможливість своєчасного виконання ним податкового обов`язку, а тому відповідач прийняв спірне податкове повідомлення-рішення помилково.

Із урахуванням вищенаведеного правового регулювання, встановлених обставин у справі, суд першої інстанції дійшов послідовного та логічного висновку про протиправність та необґрунтованість застосування до позивача пені за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД, а тому спірне податкове повідомлення-рішення № 0196850709 від 18.07.2024р. не відповідає вимогам закону.

Таким чином, оцінюючи в сукупності вищевикладене, враховуючи непідтвердження в судовому засіданні обставин, якими контролюючий орган обґрунтував свої твердження про порушення позивачем вимог діючого законодавства, а відтак й покладених в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, заявлений позов є підставним та обґрунтованим, через що підлягає до задоволення з вищевикладених мотивів.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, зазначені в позовній заяві, заперечення відповідача були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволено у визначений спосіб.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ДПС у Волинській обл.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській обл. на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30.12.2024р. в адміністративній справі № 140/8437/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління ДПС у Волинській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	О. І. Довга  	
Дата складання повного судового рішення: 04.12.2025р.