ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/1775/24  Номер провадження 22-ц/814/448/26	Головуючий у 1-й інстанції Малицька О. Л.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді : Обідіної О.І. 
Суддів : Карпушина Г.Л., Одринської Т.В.,

розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 25 червня 2025 року по справі за позовом Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2024 року АТ «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі АТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість в сумі 55058,71 грн. та судові витрати в сумі 2422,40 грн.
Зазначало, що 08 травня 2018 року на підставі кредитного договору №2001031825001 укладеного між банком та ОСОБА_1 , останній було видано кредитну картку з кредитним лімітом 10000 грн., який в подальшому було збільшено до 25500 грн.
Неналежне виконання умов кредитного договору позичальником призвело до виникнення заборгованості, в сумі 55058,71 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 20794,36 грн. та заборгованості по процентам – 34264,35 грн. що змусило банк звернутися до суду про її примусове стягнення. 

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 25 червня 2025 року позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором №2001071715301 від 06.07.2018 в сумі 49737,88 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» витрати зі сплати судового збору у сумі 2422,40 грн.

Ухвалюючи рішення, суд встановив виниклі між сторонами правовідносини та враховуючи неналежне виконання умов кредитного договору позичальником, стягнув заборгованість по тілу кредиту та відсоткам згідно наданих банком розрахунків.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Вважає, що банком не доведено ознайомлення її з умовами договору та відповідно узгодження між сторонами умов кредитування. 
Звертає увагу на процесуальні порушення місцевого суду, який задовольнив позов без оцінки строків позовної давності, порушення строків подачі відповіді на відзив позивачем, що порушило справедливий судовий розгляд.
Вказує, що з неї вже були стягнуті банком суми боргу за виконавчим написом нотаріуса, який був скасований в травні 2024 року, що свідчить про часткове виконання нею зобов`язань за кредитом.
Зауважує, що вона є інвалідом ІІ групи, а отже звільнена від сплати судового збору.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення останньої. 
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 08 травня 2018 року ОСОБА_1 підписала заяву №2001031825001 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в якій просила відкрити на її ім`я поточний рахунок та надати кредитну картку, встановивши кредитний ліміт 10000 грн. Також в самій заяві сторони узгодили відсоткову ставку в розмірі 73,34%.
В паспорті споживчого кредиту, який також був особисто підписаний ОСОБА_1 та представником банку, сторони зазначили суму кредиту, строк кредитування, відсоткову ставку, графік платежів.
В подальшому, під час користування кредитною краткою кредитний ліміт неодноразово збільшувався і остаточно 16.10.2020 був визначений на рівні 25500 грн.
Неналежне виконанням умов договору ОСОБА_1 , а саме несвоєчасне погашення заборгованості не в повному розмірі, призвело до виникнення заборгованості, в зв`язку з чим банк 02.07.2024 направив письмове повідомлення про погашення заборгованості, яка виникала станом на 01.07.2024 та складає 55058,71 грн., про те останнє залишилося без належного реагування, у зв`язку з чим кредитор звернувся до суду з зазначеним позовом.
Під час розгляду справи представник відповідача ОСОБА_1 надав заяву про часткове визнання позовних вимог, а саме в частині стягнення тіла кредиту та не визнання заборгованості по відсоткам з огляду на не ознайомлення позичальника з умовами, правилами та тарифами. 

Встановивши виниклі між сторонами кредитні правовідносини та доведеність позивачем факту неналежного виконання позичальником своїх обов`язків, що призвело до виникнення заборгованості, місцевий суд стягнув останню в розмірі згідно наданих банком доказів та розрахунків. 

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст. 509 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Матеріалами справи доводиться звернення ОСОБА_1 до АТ «ПУМБ» 08.05.2018 з заявою №2001031825001 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої вона отримала кредитні кошти.
З довідки про збільшення кредитного ліміту вбачається первинне встановлення кредитного ліміту в сумі 10000 грн. неодноразове його збільшення, з встановленням на рівні 25500 грн. з 16.10.2020.
З виписки по картковому рахунку позичальника ОСОБА_1 в АТ «ПУМБ» вбачається активне користування нею кредитними коштами та внесення грошових коштів в рахунок часткового погашення заборгованості.
Долучені до справи банком докази - розрахунок заборгованості, виписка про рух коштів по картковому рахунку є належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України, на підставі яких місцевий суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З розрахунків заборгованості за відсотками за користування кредитом та заборгованості з погашення суми кредиту, заборгованість становить 34264,35 грн. та 20794,36 грн. відповідно, а загалом 55058,71 грн.
Таким чином, вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд дійшов олбгрнутованого висновку про доведеність кредитної заборгованості в розмірі, зазначеному в позовній заяві. 

Доводи апелянта щодо не узгодженості з позичальником умов кредитування в частині визначення розміру відсотків та неповідомлення її про умови кредитування -відхиляються колегією суддів як такі, що спростовуються матеріалами справи.
Так, останні доводять факт підписання власноручним підписом ОСОБА_1 заяви №2001031825001 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорту споживчого кредиту, в яких сторони узгодили всі ключові моменти щодо суми, строку, відсоткової ставки та інше.
Користування кредитними коштами, сплата заборгованості по тілу, відсотків по кредиту, свідчить про прийняття позичальником умов кредитування та їх часткове виконання. 
Стосовно посилань апелянта на часткове виконання зобов`язань, враховуючи відрахування коштів по виконавчому напису нотаріуса, який був скасований в подальшому, колегія суддів звертає увагу, що вказані кошти були враховані банком при проведенні розрахунку заборгованості.
Так, з виписки по рахунку вбачається, що з грудня 2021 року по липень 2022 року було здійснено 4 платежі в якості погашення боргу за виконавчим написом на загальну суму 9334,27 грн., які були враховані позивачем при визначені розміру заборгованості під час пред`явлення даного позову. 
Відхиляються колегією суддів і твердження про порушення судом першої інстанції процесуальних норм, пов`язаних з пропуском позивачем строку для подачі відповіді на відзив, оскільки в самій відповіді банк просив поновити строк для її подання з огляду на внутрішню реорганізацію банку, що було взято судом до уваги. 
Крім того, зазначене питання в частині недотримання, на думку апелянта процесуальних строків для подачі відповіді на відзив, не може розглядатись як порушення, шо призвело до невірного вирішення спору, а відтак не розглядається колегією суддів як достатня підстава для скасування судового рішення. 
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності належними та допустимими доказами існування кредитної заборгованості, в розмірі зазначеному банком в позовній заяві. 
Проте, колегія суддів не може погодитися з висновком суду в частині розподілу судового збору, який стягнутий з відповідача на користь позивача. 
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 було долучено копію витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 19.02.2025, про встановлення ОСОБА_1 . ІІ групи інвалідності та копію пенсійного посвідчення де вказано про вид пенсії по інвалідності ІІ групи, термін дії до 28.02.2027.
Таким чином, враховуючи, що відповідач звільнений від сплати судового збору, колегія суддів приходить до висновку про виключення з рішення суду вказівки про стягнення с ОСОБА_1 судового збору.
Відповідно до п. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи норми вказаної статті, задоволення позовних вимог та звільнення відповідача від сплати судового збору, сплачений АТ «ПУМБ» судовий збір в сумі 2422,40 грн. необхідно компенсувати за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, як і витрати понесені при розгляді апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п. 2, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Виключити з рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 25 червня 2025 року вказівку про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» судового збору в сумі 2422,40 грн.
Компенсувати Акціонерному товариству «Перший Український Міжнародний Банк» сплачену при подачі позову суму судового збору в розмірі 2422,40 грн. за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Судові витрати у вигляді судового збору за принесену ОСОБА_1 апеляційну скаргу компенсувати за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 12 січня 2026 року.

Судді : Обідіна О.І. Карпушин Г.Л. Одринська Т.В.