П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 572/2998/25
Провадження № 22-ц/4815/1729/25

Головуючий Рокитнівському районному суді
Рівненської області: суддя Верзун О.П.
Рішення суду першої інстанції ухвалено
13 жовтня 2025 року в селищі Рокитне
Сарненського району Рівненської області
без фіксування судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Ковальчук Н.М., Боймиструк С.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Універсал Банк" – Македона Олександра Андрійовича на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 13 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
У червні 2025 року в суд звернулося Акціонерне товариство "Універсал Банк" (далі – АТ "Універсал Банк" або банк) з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 87 904,93 гривень заборгованості за електронним договором про надання банківських послуг "Monobank" від 15 травня 2022 року.
Мотивуючи вимоги, банк покликався на те, що відповідно до правочину ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте у зв`язку із тим, що позичальник порушував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, утворилась спірна заборгованість, яка підлягає стягненню з нього на користь АТ "Універсал Банк".
Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 13 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Універсал Банк" заборгованість за договором про надання банківських послуг Monobank від 15 травня 2022 року в розмірі 35 000 гривень та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1205,44 гривень.
Приходячи до такого висновку, суд виходив із того, що ОСОБА_1 був встановлено кредитний ліміт лише в розмірі 35 000 гривень, однак всупереч цьому в наданому позивачем розрахунку заборгованості сума боргу за тілом кредиту складала 87 904,93 гривень. Тому, на думку суду, заборгованість за тілом кредиту за умови відсутності боргу за процентами, пенею чи іншими нарахуваннями за порушення грошового зобов`язання не могла перевищувати встановлений кредитний ліміт.
На рішення суду банком подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності викладених у ньому висновків обставинам справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось про те, що судом першої інстанції не було досліджено механізму отримання банківських послуг проекту "Monobank", а також процедуру ознайомлення споживача з Умовами і правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту. Тому суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про те, що позичальник не був ознайомлений із усіма істотними умовами кредитування. 
Заявник стверджував, що, уклавши кредитний договір в інформаційно-телекомунікаційній системі шляхом підписання анкети-заяви, клієнт ознайомився в електронній та письмовій формах з інформацією щодо умов кредитування та отримав відповідні документи. Отже, укладений договір відповідає Закону України "Про електронну комерцію", тобто має електронну форму, яка погоджена в встановленому цим Законом порядку позичальником. Крім того, умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ "Універсал Банк" опубліковані на офіційному сайті банку та публічно доступні в режимі реального часу для ознайомлення за посиланням в мережі Інтернет. Клієнт на постійній основі, але не рідше ніж один раз на 30 календарних днів, зобов`язаний ознайомлюватися із чинною редакцією цих умов і правил. Згоду клієнта зі змінами, доповненнями до Умов і правил, як про це в них вказано, може бути підтверджено, зокрема проведенням клієнтом банківських операцій, отриманням банківських послуг, яке супроводжується оформленням касових документів. 
Звертав увагу і на те, що доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано, а тому були відсутні підстави визнавати необґрунтованою нараховану суму боргу. Також посилався на те, що пунктом 3 анкети-заяви пільговий період за користування кредитним лімітом до 62 днів, а також те, що у разі виходу з пільгового періоду на кредит буде нараховуватися відсоткова ставка у 3,1% на місяць і решта умов, передбачених ч. 1 ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначені в договорі та Тарифах.
З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові та ухвалити нове, яким вимоги позивача в цій частині задовольнити. В іншій частині судове рішення банк просить залишити без змін.
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався, хоча йому про це роз`яснювалось ухвалою Рівненського апеляційного суду від 04 грудня 2025 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду попередньої інстанції оскаржується АТ "Універсал Банк" лише в частині незадоволених йому позовних вимог (грошових сум), тому в іншій частині воно апеляційним судом не перевіряється. 
Судом з`ясовано, що 15 травня 2022 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг АТ "Універсал Банк". Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Як зазначено в анкеті-заяві, ОСОБА_1 просив відкрити поточний рахунок в АТ "Універсал Банк" у гривні на його ім`я НОМЕР_1 та просив встановити кредитний ліміт на суму, зазначену у мобільному застосунку. ОСОБА_1 засвідчив генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису (далі – УЕП) з особистим ключем і відповідним відкритим ключем, що буде використовуватися ним для вчинення правочинів та платіжних операцій, та визнав, що УЕП є аналогом власноручного підпису (а.с.33).
З довідки про розмір встановленого кредитного ліміту суд встановив, що на підставі укладеного 15 травня 2022 року через мобільний застосунок "Monobank" договору відповідачу за карткою НОМЕР_2 визначено такі кредитні ліміти: 30 грудня 2022 року у розмірі 2000 гривень; 15 травня 2023 року у розмірі 15000 гривень; 18 серпня 2023 року у розмірі 20000 гривень; 16 листопада 2023 року у розмірі 35000 гривень (а.с.39).
Звертаючись до суду з позовом, як на підставу для його задоволення банк посилався на те, що в порушення умов договору від 15 травня 2022 року та положень ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконав, тому станом на 03 березня 2025 року утворилася заборгованість, яку визначено у загальному розмірі 87 904,93 гривень за тілом кредиту.
На підтвердження узгодження умов договору АТ "Універсал Банк" додано до позовної заяви копію анкети-заяви відповідача, розрахунок заборгованості, банківську виписку за рахунком позичальника, витяг з Умов і правил обслуговування в АТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/UniversalBank, витяг з Тарифів за карткою monobank, паспорт споживчого кредиту, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, копію документу, що посвідчував особу ОСОБА_1 , довідки при видані платіжні картки та встановлені кредитні ліміти.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший ч. 1 ст. 207 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спору).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України).
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).
Між тим, матеріали справи не містять доказів, що позичальник розумів, ознайомився та погодився з умовами та правилами банківських послуг, підписуючи анкету-заяву про надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у визначених банком розмірах і порядках нарахування.
Витяг із веб-сайту позивача належним доказом бути не може, адже цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
З огляду на їхній мінливий характер ці умови не можна вважати складовою кредитного договору, а тому неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.
Відсутність позову про оспорення кредитного договору чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи.
У справах споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну, рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.
Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Отже, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інше не відповідало б принципу справедливості, добросовісності, розумності та уможливило покладання на слабшу сторону невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Тому при вирішенні спірних правовідносин обґрунтованим є застосування постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), які в т.ч. викладені щодо правильного застосування норм права, порушених в апеляційній скарзі, зокрема, щодо належності та допустимості поміж анкети-заяви, витягів з тарифів, умов і правил надання банківських послуг тощо, а також особливостей, за відповідних обставин, укладення договору приєднання в порядку ст.634 ЦПК України та необхідності врахування принципу захисту прав споживачів фінансових послуг. 
Повно і правильно з`ясувавши обставини та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин в частині стягнення грошових сум поза межами кредитного ліміту до застосування не підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні відповідної спірної заборгованості.
Доводи автора апеляційної скарги з того приводу, що в анкеті-заяві контрагенти кредитного договору обумовили нарахування відсотків за ставкою 3,1% на місяць після виходу з 62 денного пільгового періоду не спонукають до скасування рішення в оскаржуваній частині, позаяк фактично кредитором неправомірно нараховувалися відсотки за ставкою 37,2%, а позичальник неодноразово вносив кошти у рахунок погашення кредитної заборгованості, які розподілялись не лише на погашення основного боргу, а й на погашення овердрафту, розмір якого сторонами не узгоджено.
Як стверджувалося АТ "Універсал Банк" в поясненні до виписки про рух коштів на рахунку, заборгованість складалася з повністю використаного боржником кредитного ліміту в сумі 35 000 гривень та 52 904,93 гривень овердрафту. 
Проте безпідставно нараховуючи відсотки у непропорційно збільшеному розмірі, погашаючи їх та фактичне тіло кредиту за рахунок непогодженого сторонами овердрафту, нараховуючи за це перевищення кредиту (овердрафт) і його прострочення відсотки, а згодом відносячи цю заборгованість до заявленого тіла кредиту, банк незаконно та штучно збільшував суму заборгованості.
Одними із основоположних принципів цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Поготів, колегія суддів зважає на те, що згідно з ч.ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Звертаючись з позовом, позивач чітко заявив про стягнення заборгованості виключно лише за тілом кредиту, а вимог про стягнення заборгованості за відсотками не заявляв. 
Отже, колегія суддів зі здійсненим судом розрахунком погоджується та не знаходить підстав для проведення власного, оскільки заявник правильності обчислень не спростував, а його аргументи не викликають сумнівів у обрахунках.
Фактично банк наполягає на розрахунку, що проведений на підставі неузгоджених між сторонами умовах кредитного договору, однак такі нарахування неправомірні.
АТ "Універсал Банк" зауважував і на тому, що підписання позичальником Паспорта споживчого кредиту свідчить про дотримання письмової форми договору про споживче кредитування.
Проте ці доводи відхиляються колегією суддів з огляду на висловлену правову позицію Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, що викладена в постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20.
Так, у цій справі Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду знайшла підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору в зв`язку зі згодою позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.
Зазначалось, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту.
Тому ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, адже в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Отже, доводи заявника є необґрунтованими та зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів і тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд.
Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41). 
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Судовий збір, що понесений позивачем при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід віднести на його ж рахунок.
Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Універсал банк" залишити без задоволення, а рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 13 жовтня 2025 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:       С.В. Хилевич

Судді:         Н.М. Ковальчук

С.В.Боймиструк