ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 лютого 2026 року 	Справа № 280/8654/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТА-СІЧ» (вул. Товариська, буд. 1-А, с. Сонячна, Запорізький район, Запорізька область, 69121), в особі представника - адвоката Гедікова Сергія Леонідовича (вул. Електрозаводська, буд. 3, м. Запоріжжя, 69065), до Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Домаха, 8, м. Запоріжжя, 69118) про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТА-СІЧ» (далі – позивач, ТОВ «АВЕНТА-СІЧ»), в особі представника - адвоката Гедікова Сергія Леонідовича, до Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі – відповідач, Відділ Укртрансбезпеки), в якій позивач просить суд:
визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авента - Січ» адміністративно-господарського штрафу №ОПШ 020394 від 16.09.2025р.
Крім того, просить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати зі сплати судового збору сумі 2422,40 грн., а також інші судові витрати.
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що під час перевірки виявлено порушення ст. 34 ЗУ «Про автомобільний транспорт» перевізник не забезпечив виконання вимог цього закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення вантажів, а саме відсутні заповнені тахокарти водія ОСОБА_1 у кількості, що передбачені ЄУТР, або бланк підтвердження діяльності, а саме була відсутня тахокарта за 10.08.2025. Проте, транспортний засіб 10.08.2025 не рухався відповідно він не керувався водієм. Вказані докази обґрунтовують пояснення водія, які були надані ним у Акті проведеної рейдової перевірки, про те що автомобіль був на парковці у м. Одеса і він не знаходився 10.08.2025 в автомобілі. Таким чином, витребування інспектором тахокарти за 10.08.2025, а саме за день протягом якого водій не керував транспортним засобом, є протиправним і таким, що порушує вищевикладені приписи діючого законодавства. З огляду на викладене вважає, що спірна постанова №ОПШ 020394 від 16.09.2025 є необґрунтованою і такою що постановлена з порушенням норм діючого законодавства. 
Ухвалою від 06.10.2025 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.
08.10.2025 від представника позивача до суду надійшла заява на усунення недоліків позову.
Ухвалою від 13.10.2025 у справі було відкрите спрощене позовне провадження, судове засідання призначене без повідомлення (без виклику) сторін. 
27.10.2025 засобами системи «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив. У відзиві відповідач не погоджується з ТОВ «АВЕНТА-СІЧ» та зазначає, щодо тверджень позивача, що тахокарти за 09.08.2025 на кінець та 11.08.2025 на початок поїздки мають однакові покази однометра транспортного засобу, то це не є належними доказами, оскільки перевіряється режим праці та відпочинку воджія, а не транспортний засіб, та факт нездійснення водієм перевезень може бути підтверджений лише бланком підтвердження діяльності. У разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності. За наявними матеріалами проведеної перевірки встановлено відсутні заповнені тахокарти у кількості що передбачено ЄУТР, або бланк підтвердження діяльності. Порушення виявлене у встановлений законом спосіб та на підставі сформованих матеріалів винесено вмотивовану, правомірну постанову про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу, яка не заперечувалась під час розгляду справи, та після її винесення у встановлений Законом спосіб. Просить відмовити у задоволенні позову. 
03.11.2025 засобами системи «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Відповідь містить посилання на те, що відповідач у спірних правовідносинах на власний розсуд тлумачить положення Наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010 та Наказу МТЗУ №340 від 07.06.2010. Згідно з п 6.4. Положення №340 у разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності. Словосполучення «може заповнювати» означає, що це є правом, а не обов`язком перевізника, а тому відсутність такого документу не може бути підставою для притягнення перевізника до відповідальності. Відповідач навпаки, вважає, що такий документ мав бути обов`язково. Такі твердження не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства. Згідно з наданими суду доказами, водій Федченко 10.08.2025 року не керував транспортним засобом. Таким чином, водій мав право не використовувати у цей день відповідну тахокарту. Просить суд взяти до уваги доводи викладені позивачем у відповіді на відзив, та задовольнити в повному обсязі позовні вимоги.
05.11.2025 засобами системи «Електронний суд» від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Окрім вже зазначеного у відзиві, заперечення містять посилання на практику апеляціиного суду, в якій суд дійшов висновку, що факт нездійснення водієм перевезень може бути підтверджений лише бланком підтвердження діяльності. Укртрансбезпека (її структурні підрозділи) не перевіряють «роботу» транспортного засобу (те, що наводить позивач-показники одометра тощо), а перевіряють робочий час і час відпочинку водіїв, який на час відпустки, вихідних водія, ремонту, технічної несправності тощо може виконувати роботу на іншому транспортному засобі. Просить врахувати надані заперечення під час розгляду справи.
18.11.2025 засобами системи «Електронний суд» від представника позивача надійшли пояснення на надані заперечення, в яких він, окрім іншого, вважає, що посилання відповідача на висновки, викладені у постановах суду апеляційної інстанції не можуть бути враховані судом, оскільки в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України ураховуються висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не у рішеннях (постановах) судів першої (апеляційної) інстанції. Також звертає увагу, що постанови апеляційного адміністративного суду, на які посилається відповідач, ухвалені за інших фактичних обставин справи та в правовідносинах у справах, які не є подібними до даної справи.
Розглянувши матеріали справи судом встановлено наступне.
14.08.2025 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області, на підставі направлення на перевірку №000227 від 07.08.2025, проводилась рейдова перевірка на ділянці а/д Н-11 83 км +720 м.
Під час рейдової перевірки був зупинений транспортний засіб марки Daf, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .
Водій транспортного засобу ОСОБА_1 пред`явив для перевірки посадовій особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Укртрансбезпеки:
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки DAF, номерний знакАР1284HВ, серії НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки WELLMEYER, номерний знак НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 ; посвідчення водія НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_1 ;
- ТТН № 000000356 від 14.08.2025;
- бланк підтвердження діяльності від 06.08.2025, за період 31.07.2025 по 06.08.2025;
- бланк підтвердження діяльності від 14.08.2025, за період 12.08.2025 по 14.08.2025; 
- тахокарти в кількості 7 шт.: за 31.07.2025; 06.08.2025; 07.08.2025; 08.08.2025; 09.08.2025; 11.08.2025; 14.08.2025.
За результатами перевірки складено Акт проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №007366 від 14.08.2025, на який є посилання у оскаржуваній Постанові.
Як зазначено в Акті, під час перевірки виявлено порушення ст. 34 ЗУ «Про автомобільний транспорт» перевізник не забезпечив виконання вимог цього закону та інших законодавчих і нормативно- правових актів України у сфері перевезення вантажів, а саме відсутні заповнені тахокарти водія ОСОБА_1 у кількості, що передбачені ЄУТР, або бланк підтвердження діяльності, чим порушив вимоги п. 3.3. Наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010; п. 6.4. Наказу МТЗУ №340 від 07.06.2010 у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» ч.1 абз. 3 Перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Водій в Акті рейдової перевірки надав пояснення про причини порушень, зазначивши таке: «З порушенням не згоден усі шайби і пісьма є окрім 10.8.25р., коли авто було на парковці в м. Одесса і у мене не було змоги бути в авто, шайби за 9.8 і 11.8 є, все зафіксовано».
За результатами розгляду Акту винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 16.09.2025 №ОПШ 020394, якою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000 грн.
Копію постанови направлено позивачу разом із супровідним листом №82021/28/24-25 від 17.09.2025.
Вважаючи, що постанова №ОПШ 020394 від 16.09.2025 є необґрунтованою і такою, що постановлена з порушенням норм діючого законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що спірні правовідносини виникли щодо накладення спірною постановою адміністративно-господарського штрафу за порушення перевізником вимог статей 34, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III (далі - Закон №2344-III).
Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 6 Закону №2344-III, постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (з наступними змінами і доповненнями) затверджено Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (далі - Порядок №1567), який визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Згідно із пунктом 4 Порядку №1567 рейдова перевірка проводиться на підставі направлення на рейдову перевірку (у паперовій або електронній формі (за наявності технічної можливості) із зазначенням посадових осіб за формою згідно з додатком 1 (далі - направлення), що складається та підписується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу.
Направлення складається з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від дати попередньої перевірки, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, необхідності забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, перевірки дотримання умов перевезень та інших обставин.
Пунктом 5 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється дотримання автомобільними перевізниками та водієм вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Як визначено частинами першою та другою статті 48 Закону №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Отже, перелік документів згідно з вказаною нормою не є вичерпним.
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 за №385 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2010 р. за №946/18241, з наступними змінами і доповненнями затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (надалі - Інструкція №385), яка визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які відповідно до законодавства обладнуються контрольними пристроями (тахографами).
Відповідно до п. 3 Розділу І Інструкції №385, ця Інструкція поширюється на пункти сервісу тахографів та суб`єктів господарювання, що використовують автомобільні транспортні засоби, які відповідно до законодавства повинні бути обладнаними контрольними пристроями (тахографами).
Згідно з пунктом 3 Розділу ІІІ Інструкції №385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:
забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа, у тому числі смарт-тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
має при собі: заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом або смарт-тахографом;
у разі несправності або пошкодження тахографа інформує про це відповідну посадову особу автомобільного перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);
у разі несправності або пошкодження тахографа, автомобільний перевізник повинен його відремонтувати в ПСТ до відправлення такого транспортного засобу в рейс.
Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку, встановлює Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, яке затверджено Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010 (з наступними змінами і доповненнями), зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 14 вересня 2010 р. за №811/18106 (надалі - Положення №340).
Відповідно до п. 6.2. Положення №340, облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.
Згідно з п 6.4. Положення №340 визначено, що графік змінності водіїв, відомість обліку робочого часу та відпочинку водіїв зберігаються у Перевізника. У разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності (додаток 4). Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Перевізники зберігають бланк підтвердження діяльності протягом 12 місяців.
Крім того, Україна, згідно із Законом «Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)» №2819-IV від 07 вересня 2005 року, приєдналась до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), укладеної 1 липня 1970 року в м. Женева.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про автомобільний транспорт», законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень. 
Згідно із ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Таким чином, Угода ЄУТР є частиною національного законодавства і в тому числі регулює правовідносини у сфері автомобільного транспорту.
Так, у Додатку – «Контрольний пристрій» до Угоди, а саме у пункті 2 ст. 11 Розділу ІІІ унормовано, що водії використовують бланки для записів кожного дня, протягом якого вони керують транспортним засобом, починаючи з моменту прийняття транспортного засобу. Бланк для записів не вилучається до кінця щоденного періоду роботи, якщо немає іншого дозволу на його вилучення. Бланк для записів не може використовуватись довше того періоду, на який він розрахований.
Якщо в результаті перебування поза транспортним засобом водій не може використовувати пристрій, який встановлений на транспортному засобі, то періоди часу повинні бути внесені в бланк від руки, шляхом автоматичного запису чи іншим чином, чітко й без забруднення бланка.
Якщо на борту транспортного засобу знаходиться більше одного водія, то водії вносять необхідні зміни до бланків для записів таким чином, щоб інформація, яка зазначена в пунктах 1 - 3 глави II додатка 1, вносилась в бланк для записів того водія, який фактично керує транспортним засобом.
Аналіз наведених положень чинного законодавства дозволяє дійти висновку, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України. Такий контроль здійснюють уповноважені органи Уктрансбезпеки шляхом проведення перевірок, зокрема, рейдових. У зв`язку з цим, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти уповноваженим особам документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. До документів для здійснення внутрішніх перевезень обов`язковими є картка водія або роздруківка даних роботи тахографа, у випадку обладнання транспортного засобу тахографом завдяки якій здійснюється державний контроль за додержанням водієм режиму праці та відпочинку у випадку відсутності тахографа.
Отже, у випадку обладнання транспортного засобу тахографом норми чинного законодавства зобов`язують водія транспортного засобу обладнаного аналаговим тахографом мати передбачений Інструкцією №385 документ - тахокарту.
Однак, з огляду на викладені положення діючого законодавства, слід дійти висновку, що водій використовує тахокарти виключно кожного дня, протягом якого він керував транспортним засобом. Якщо факту керування транспортним засобом протягом календарного дня не відбулось, то і підстав для використання тахокарти у цей день немає, а відповідно за такий день водій на достатній правовій підставі може не мати відповідну тахокарту, що унеможливлює її пред`явлення інспектору.
Підтвердженням того факту, що водій ОСОБА_1 не використовував транспортний засіб 10.08.2025, а відповідно і не повинен був мати тахокарту, є дані тахокарт за 09.08.2025 та 11.08.2025, які долучені до матеріалів справи.
Так, згідно із даними тахокарти від 09.08.2025:
- водій ОСОБА_2 ,
- переміщення у місті Одеса 09.08.2025, вибуття із міста Одесса - 11.08.2025,
- загальний кілометраж який проїхав у цей день – 18 км.
- покази одометра на кінець – 1332354 км.
Згідно із даними тахокарти, від 11.08.2025р.:
- водій ОСОБА_2 ,
- вибуття із у міста Одеса 11.08.2025, прибуття до міста Запоріжжя - 11.08.2025,
- загальний кілометраж який проїхав у цей день – 549 км.
- покази одометра на початок – 1332354 км.
Тобто, на кінець календарного дня 09.08.2025 покази одометра транспортного засобу були такі самі (1332354 км) як і на початок поїздки 11.08.2025р. із м. Одеса до м. Запоріжжя.
Цей факт підтверджує те, що транспортний засіб 10.08.2025 водієм не використовувся.
Щодо посилання відповідача у запереченнях на дані тахокарт за 09.08.2025 та 11.08.2025 які містять певні дані одометру і про те, що він (відповідач) не перевіряє роботу транспортного засобу, а перевіряє роботу та час відпочинку водія транспортного засобу, слід зазначити наступне.
У пункті 1.5. Положення №340, наведені відповідні терміни, а саме:
змінний період керування - сумарна тривалість періодів керування за робочий день (зміну);
контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для відображення, реєстрації, друку, зберігання та виведення в автоматичному або напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів (у тому числі їхню швидкість) та про певні періоди роботи та відпочинку їхніх водіїв;
робоче місце водія - місце за кермом ТЗ або місце, де він здійснює виконання своїх обов`язків, визначених трудовим договором;
робочий час водія - час, протягом якого водій зобов`язаний виконувати свої обов`язки, визначені трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку.
Наведені поняття, в контексті спірних правовідносин, враховуючи дані тахокарт за 09 та 11 серпня 2025р. свідчать, про те, що саме картограф як контрольний пристрій який встановлений на транспортному засобі застосовується саме для відображення, реєстрації, друку, зберігання та виведення в автоматичному або напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів.
Тобто, рух (робота) транспортного засобу на чолі із водієм є ключовим у питанні визначення (фіксації) режиму такої роботи, враховуючи і те, що робоче місце водія - це місце за кермом ТЗ або місце, де він здійснює виконання своїх обов`язків, визначених трудовим договором.
Таким чином, якщо водій не керує транспортним засобом протягом дня у відповідну зміну (у даному випадку під час відрядження до м. Одеса), то відповідно він не виконує трудових обов`язків з перевезення вантажів, а тому він у цей період(день) не може контролюватись в частині додержання часу відпочинку в зв`язку із не перебуванням за кермом транспортного засобу.
Сутність Конвенції та інших положень законодавства спрямована саме на додержання водієм графіку роботи та відпочинку під час виконання ним своїх посадових обов`язків з перевезення вантажів/пасажирів, задля убезпечення учасників дорожнього руху, а тому твердження відповідача що дані тахокарт за 09.08.2025 та 11.08.2025 є неналежними доказами, оскільки перевіряється режим праці та відпочинку водія, а не транспортний засіб – є необґрунтованими.
Підсумовуючи викладене суд констатує, що водій використовує тахокарти виключно кожного дня, протягом якого він керував транспортним засобом. Якщо факту керування транспортним засобом протягом календарного дня не відбулось, то і підстав для використання тахокарти у цей день немає, а відповідно за такий день водій на достатній правовій підставі може не мати відповідну тахокарту, що унеможливлює її пред`явлення інспектору.
Стосовно твердження відповідача, що що єдиним і достатнім доказом, який мав бути наданий інспектору є бланк підтвердження діяльності за відповідний день, слід зазначити наступне.
Згідно з п 6.4. Положення №340 визначено, що графік змінності водіїв, відомість обліку робочого часу та відпочинку водіїв зберігаються у Перевізника. У разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності (додаток 4). Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення. Перевізники зберігають бланк підтвердження діяльності протягом 12 місяців.
Словосполучення «може заповнювати» означає, що це є правом, а не обов`язком перевізника, а тому відсутність такого документу не може бути підставою для притягнення перевізника до відповідальності. 
Посилання відповідача на висновки, викладені у постановах суду апеляційної інстанції судом не враховуються, оскільки в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України ураховуються висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не у рішеннях (постановах) судів першої (апеляційної) інстанції.
Крім того, обставини у справах, на які посилається відповідач, не є тотожніми обставинам даної справи.
Інші аргументи відповідача не є визначальними для вирішення даної справи.
При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).и повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» №33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» №10373/05).
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Отже враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи, та приймаючи до уваги наведені норми чинного законодавства, яке регулює правовідносини, що виникли між сторонами суд приходить до висновку, що підстави для застосування до позивача штрафу на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ були відсутні, оскільки на момент проведення рейдової перевірки водій мав в наявності та пред`явив документи, передбачені законодавством про автомобільний транспорт. Вимагання інших документів (тахокарти за день коли водій не керував транспортним засобом) не ґрунтується на приписах діючого законодавства. 
При прийняті оскаржуваного рішення, відповідачем порушені принципи зазначені у ст. 2 КАС України, а тому постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу №ОПШ 020394 від 16.09.2025 є протиправною та підлягає скасуванню.
З огляду на це позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що з урахуванням положень статті 139 КАС України, понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті. На час розгляду справи по суті позивачем не надано документальних доказів понесення інших судових витрат.
Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТА-СІЧ» (вул. Товариська, буд. 1-А, с. Сонячна, Запорізький район, Запорізька область, 69121), в особі представника - адвоката Гедікова Сергія Леонідовича (вул. Електрозаводська, буд. 3, м. Запоріжжя, 69065), до Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Домаха, 8, м. Запоріжжя, 69118) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТА-СІЧ» адміністративно-господарського штрафу №ОПШ 020394 від 16.09.2025.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТА-СІЧ» за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати зі сплати судового збору сумі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок). 
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення у повному обсязі складено та підписано «10» лютого 2026 року.

Суддя Р.В. Кисіль